Справа № 440/5722/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 р. Справа № 440/5722/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 р. (ухвалене суддею Сич С.С.) по справі № 440/5722/23

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Решетилівської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати інформацію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, яка полягає у ненаданні запитуваної у заяві від 18.04.2023 р. про надання копій документів № 1 інформації; зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської міської ради надати ОСОБА_1 відповідь на заяву від 18.04.2023 р. про надання копій документів № 1: 1) копію (копії) всіх Карток реєстрації особи ОСОБА_2 ; 2) Копії всіх інформаційних карток щодо здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування ОСОБА_2 ; визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, яка полягає у ненаданні запитуваної у заяві від 18.04.2023 р. про надання копій документів № 2 інформації; зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської міської ради надати ОСОБА_1 відповідь на заяву від 18.04.2023 про надання копій документів № 2: Сканкопії документів, на підставі яких Решетилівська міська рада та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради були повідомлені про дату смерті її померлого батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - мешканця територіальної громади; інформацію хто і коли повідомив Решетилівську міську раду та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради про дату смерті мешканця територіальної громади ОСОБА_2 : територіальний орган (підрозділ) ДМС, чи ПП «Решетилівський «Житлосервіс», чи спадкоємець, який приніс свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , чи Решетилівська державна нотаріальна контора, чи були отримані відомості про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану?; визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, яка полягає у ненаданні запитуваної у заяві від 18.04.2023 р. про надання витягу інформації; зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської міської ради надати ОСОБА_1 витяг з Реєстру територіальної громади стосовно її померлого батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 р. та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України "Про захист персональних даних", Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», Закону України «Про відкритість використання публічних коштів», Кодексу адміністративного судочинства України, та на невідповідність висновкам суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 18.04.2023 р. ОСОБА_1 звернулася на офіційну електронну адресу виконавчого комітету Решетилівської міської ради із заявою про надання копій документів № 1, яка зареєстрована за вх. №О-01-18/45 від 19.04.2023 р., в якій заявниця просила надати на її електронну адресу наступні документи: копію (копії) всіх Карток реєстрації особи ОСОБА_2 ; копії всіх інформаційних карток щодо здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування ОСОБА_2 та зазначила, що належним чином оформлені копії цих документів забере особисто. Крім того, у вищевказаній заяві позивачка зазначила, що вона як донька померлого ОСОБА_2 має право отримати запитувані документи.

До цієї заяви позивачкою додано сканкопію листа Решетилівського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 3/20.25-24 від 11.01.2023 р.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, листом № О-01-18/45 від 24.04.2023 р. виконавчий комітет Решетилівської міської ради надав на електронну пошту ОСОБА_3 відповідь на заяву № 1 від 18.04.2023 р., у якому повідомив, що підстави для надання копій карток реєстрації померлого ОСОБА_2 відсутні з наступних підстав. Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та постанова Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 р. № 256 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" регулюють відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг. Звертає увагу, що відповідно до ст. 25 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" доступ до інформації, що міститься в реєстрі територіальної громади, здійснюється з дотриманням вимог Конституції України, цього Закону, законів України "Про інформацію" та "Про захист персональних даних. Службовим та посадовим особам розпорядника реєстру територіальної громади, інших органів місцевого самоврядування та органів державної влади, що обробляють персональні дані, внесені до реєстру територіальної громади, забороняється розголошувати персональні дані, що стали їм відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

18.04.2023 р. ОСОБА_1 звернулася на офіційну електронну адресу виконавчого комітету Решетилівської міської ради із заявою про надання копій документів № 2, яка зареєстрована за вх. № О-01-18/47 від 19.04.2023 р., в якій заявниця просила надати на її електронну адресу наступні документи: сканкопії документів, на підставі яких Решетилівська міська рада та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради були повідомлені про дату смерті її померлого батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - мешканця територіальної громади; інформацію хто і коли повідомив Решетилівську міську раду та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради про дату смерті мешканця територіальної громади ОСОБА_2 : територіальний орган (підрозділ) ДМС, чи ПП "Решетилівський "Житлосервіс", чи спадкоємець, який приніс свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , чи Решетилівська державна нотаріальна контора, чи були отримані відомості про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану? Зазначила, що відповідь на паперовому носії забере особисто. У вищевказаній заяві про надання копій документів № 2 від 18.04.2023 р. позивач зробила примітку, що вона, як донька померлого ОСОБА_2 , має право отримати запитувані документи та інформацію. До вказаної заяви позивачка додала сканкопію листа Решетилівського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2023 р. № 3.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, листом від 24.04.2023 р. № О-01-18/47 Виконавчий комітет Решетилівської міської ради повідомив заявницю, що відсутні підстави для надання інформації та запитуваних копій документів померлого ОСОБА_2 з наступних підстав. Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та постанова Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 р. № 256 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" регулюють відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг. Зокрема, зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі документів, визначених підпунктами 3-4 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 р. № 265. Крім того позивачці повідомлено, що, відповідно до ст. 25 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" доступ до інформації, що міститься в реєстрі територіальної громади, здійснюється з дотриманням вимог Конституції України, цього Закону, законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних. Службовим та посадовим особам розпорядника реєстру територіальної громади, інших органів місцевого самоврядування та органів державної влади, що обробляють персональні дані, внесені до реєстру територіальної громади, забороняється розголошувати персональні дані, що стали їм відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

18.04.2023 р. ОСОБА_1 звернулася на офіційну електронну адресу Виконавчого комітету Решетилівської міської ради із заявою про надання витягу, яка зареєстрована за вх. № О-01-18/46 від 19.04.2023 р., в якій просила на її електронну адресу надати витяг з Реєстру територіальної громади стосовно його померлого батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Зазначила, що витяг на паперовому носії забере особисто.

У заяві про надання витягу від 18.04.2023 р. позивачка зробила примітку, що вона, як донька померлого ОСОБА_2 , має право отримати витяг з Реєстру територіальної громади стосовно її померлого батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). До вказаної заяви позивачка додала сканкопію листа Решетилівського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2023 р. № 3/20.25-24.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, листом від 24.04.2023 р. № О-01-18/46 виконавчий комітет Решетилівської міської ради позивачці відмовлено у наданні запитуваної інформації з аналогічних підстав, викладених в листах Виконавчого комітету Решетилівської міської ради № О-01-18/47 від 24.04.2023 р., № О-01-18/47 від 19.04.2023 р.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненадання повної та достовірної публічної інформації на запити на публічну інформацію позивачка звернулася до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для зобов`язання виконавчого комітету Решетилівської міської ради надати позивачці інформацію, документи та витяг з реєстру територіальної громади, що запитувалися позивачкою в її заявах, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження родинних зав`язків з померлою особою ОСОБА_2 , конфіденційну інформацію про якого вона просила надати.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 32 Конституції України встановлено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 р. № 2657-ХІІ (в подальшому Закон № 2657-ХІІ) встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 р. № 2939-VI (в подальшому Закон № 2939-VІ).

Згідно із ст. 1 Закону № 2657-ХІІ, публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VІ, право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VІ, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону № 2939-VІ встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VІ, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VІ, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2 ст. 20 Закону № 2939-VІ).

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 2939-VІ, клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VІ).

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VІ, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 2939-VІ, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно із ч. 3 ст. 19 Закону № 2939-VІ, запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Закону № 2939-VІ, письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону № 2657-ХІІ, право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частиною 1 статті 21 Закону № 2657-XII встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Згідно із ч. 2 ст. 21 Закону № 2657-XII, конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Частинами 1, 2 статті 6 Закону № 2939-VІ встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно із ч. 4 ст. 6 Закону № 2939-VІ, інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків, відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений (ч. 8 ст. 6 Закону № 2939-VІ).

Статтею 7 Закону № 2939-VІ встановлено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20.01.2012 у справі № 1-9/2012 зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так: інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 р. № 2297-VI об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Згідно із ст. 11 Закону 2657-XII, інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат не потребує згоди фізичних осіб на отримання та обробку персональних даних.

Статтею 1 Загальних положень Глави І РЕГЛАМЕНТУ ЄВРОПЕЙСЬКОГО ПАРЛАМЕНТУ І РАДИ (ЄС) 2016/679 від 27.04.2016 р. про захист фізичних осіб у зв`язку з опрацюванням персональних даних і про вільний рух таких даних, та про скасування Директиви 95/46/ЄС (Загальний регламент про захист даних), на норми якого посилається позивач, встановлено, що цей Регламент установлює норми щодо захисту фізичних осіб у зв`язку з опрацюванням персональних даних і норми про вільний рух персональних даних.

Цей Регламент захищає фундаментальні права і свободи фізичних осіб, зокрема їхнє право на захист персональних даних.

Вільний рух персональних даних у всьому Союзі не повинно бути обмежено чи заборонено із причин, пов`язаних із захистом фізичних осіб у зв`язку з опрацюванням персональних даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Регламенту цей Регламент поширюється на опрацювання персональних даних повністю чи частково із застосуванням автоматизованих засобів та до опрацювання персональних даних із застосуванням неавтоматизованих засобів, які формують частину картотеки або призначені для внесення до картотеки.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження, будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, може здійснюватися лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Статтею 7 Закону України «Про поховання та похоронну справу» встановлено, що держава гарантує конфіденційність інформації про померлого. Надання такої інформації здійснюється відповідно до Закону України «Про інформацію».

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача з запитами в яких просила надати інформацію, яка фактично стосується померлого ОСОБА_2 . У запиті на інформацію позивачка повідомила про те, що вона є дочкою ОСОБА_2 та надала сканкопію листа Решетилівського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2023 р. № 3/20.25-24, яким на заяву ОСОБА_1 від 11.01.2023 р. повідомлено, що 28.09.2022 р. ОСОБА_1 , як доньці, видано повторне свідоцтво про смерть її батька ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 від 28.09.2022 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Таким чином, додана позивачем до трьох своїх запитів на інформацію сканкопія листа Решетилівського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2023 р. № 3/20.25-24 не є допустимим доказом на підтвердження того, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , оскільки документом, що підтверджує такі родинні відносини є свідоцтво про народження, витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії судових рішень, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Проте, позивачкою ні до відповідача, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано передбачених чинним законодавством документів, які б підтвердили родинні зв`язки з померлою особою ОСОБА_2 , конфіденційну інформацію про якого вона просила надати у трьох запитах на інформацію.

Щодо надання позивачці на її електронну адресу витягу з Реєстру територіальної громади стосовно померлого батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних), послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, відповідно до їхніх прав та свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 2 ст. 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Статтею 26 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" встановлено, що за заявою особи, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласника) житла, представників, законних представників особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення) орган реєстрації видає витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи. Заява подається суб`єктом звернення в один із таких способів: в електронній формі - засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг; у паперовій формі - під час особистого відвідування органу реєстрації.

Витяг із реєстру територіальної громади - це документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу. Порядок формування витягу з реєстру територіальної громади встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для посвідчення особи суб`єкта звернення під час особистого відвідування органу реєстрації пред`являється паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні. У разі подання заяви законним представником (представником) додатково подається документ, що підтверджує його повноваження.

У разі особистого відвідування органу реєстрації заява формується посадовою особою органу реєстрації з використанням відповідних програмно-технічних засобів та відтворюється у паперовій формі.

За заявою суб`єкта звернення витяг із реєстру територіальної громади також може містити інформацію про попередні періоди задекларованого місця проживання, зареєстрованого місця проживання (перебування) особи в адміністративно-територіальній одиниці за місцем звернення особи.

Особа має право на отримання інформації про суб`єктів, які отримали або запитували відомості про неї. Порядок надання такої інформації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обробка інформації про особу (у тому числі персональних даних), що міститься в реєстрі територіальної громади, та обмін інформацією (даними) між органами реєстрації та органами державної влади, органами місцевого самоврядування здійснюються з повідомленням особи про склад такої інформації (даних) та мету обробки відповідно до Закону України "Про захист персональних даних".

Витяги з реєстру територіальної громади, отримані в електронній або паперовій формі, мають однакову юридичну силу.

Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Згідно із п. 39 Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 р. № 265, витяг у паперовій формі видається працівником органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг особі або її законному представнику (представнику), що подали паспортний документ та документ, що підтверджує право власності на житло (у разі звернення за витягом власника житла), повноваження законного представника (представника), після перевірки їх належності та дійсності.

Тобто, суб`єктом звернення із заявою про отримання витягу із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи є особа, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власник (співвласник) житла, представник, законний представник особи або власника (співвласника) житла, уповноважена особа житла, іпотекодержатель або довірчий власник. Заява про видачу такого витягу із реєстру територіальної громади подається в порядку, встановленому Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачка не зверталася до відповідача у порядку, встановленому Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", про надання витягу із реєстру територіальної громади, у спірних правовідносинах позивачка не є особою, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування) та позивачка не надавала відповідачу належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона є власником (співвласником) житла, представником, законним представником особи або власника (співвласника) житла, уповноваженою особою житла, іпотекодержателем або довірчим власником, то відсутні підстави для надання ОСОБА_1 витягу з Реєстру територіальної громади стосовно померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при розгляді запитів позивачки діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання Виконавчого комітету Решетилівської міської ради надати ОСОБА_1 інформацію, документи та витяг з реєстру територіальної громади, що запитувалися нею у наведених вище заявах, а доводи позивачки щодо протиправності бездіяльності відповідача не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 р. по справі № 440/5722/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич