Справа № 400/6677/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/6677/23

Категорія: 112010201

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В. Г.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.05.2023 № 9113-8554/М-02/8-1400/23; зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 15.05.2023 № 9113-8554/М-02/8-1400/23;

зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачці пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII з 28.12.2021 з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 01.05.2023 вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу. Однак на свою заяву вона отримала відмову від 15.05.2023 № 9113-8554/М-02/8-1400/23, яка вмотивована тим, що позивачка станом на 01.05.2016 вона не займала посаду державного службовця та не мала необхідного стажу державного службовця, а тому провести перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) немає підстав. На переконання позивачки такі висновки відповідача суперечать нормам Закону № 889-VIII і Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.05.2023 № 9113-8554/М-02/8-1400/23, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби. Вказує, що після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом N 889) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону N 3723 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пп. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889 та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону Nє 3723 вік і страховий стаж. Так, згідно із п. 2 Порядку N 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України N 2493, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. Вказує, що законодавство, яке діяло у спірний період, передбачало віднесення до стажу державної служби часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, які визначені Законом N 2493.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 , виданої 04.09.1976:

за № 13 22.06.2001 позивачку призначено на посаду головного спеціаліста відділу теплоенергоресурсів виконавчого комітету Миколаївської міської ради, їй присвоєно 13 ранг державного службовця, вона прийняла присягу державного службовця;

за № 14 вона прийняла присягу місцевого самоврядування 17.07.2001;

за № 18 позивачка звільнена із займаної посаду у зв`язку з переведенням 29.09.2006;

за №№ 19-21 вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу енергетики (відділу з координації роботи водопровідно-каналізаційного та теплоенергетичного господарства) управління комунального господарства Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради з 02.10.2006 по 09.02.2012;

за №№ 22-23 на посаді начальника відділу з координації роботи водопровідно-каналізаційного та теплоенергетичного господарства управління комунального господарства Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради з 10.02.2012 по 02.02.2014;

за №№ 24-25 на посаді начальника відділу енергетики управління екології та комунального господарства Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради з 03.02.2014 по 15.09.2014;

за № 26 на посаді начальника відділу енергетики управління комунального господарства міста Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради з 16.09.2014 по 24.04.2017;

за №№ 27-28 на посаді начальника відділу з експлуатації комунальних об`єктів управління комунального господарства міста Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради з 25.04.2017 по 10.04.2023;

за № 29 позивачка обіймає посаду заступника начальника відділу комунального господарства і благоустрою управління комунального господарства та благоустрою адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради з 02.05.2023.

01.05.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перехід її з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII.

До цієї заяви позивачка додала, зокрема, видані Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради довідки від 27.04.2023 № 688/08.01.01-10/029/23 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) та від 27.04.2023 № 689/08.01.01-10/029/23 про заробітну плату для обчислення пенсії.

У листі від 15.05.2023 № 9113-8554/М-02/8-1400/23 відповідач зазначив, що за час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ до 04.07.2021, тобто на дату набрання чинності Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування. З 17.07.2001 по теперішній час позивачка працює як посадова особа місцевого самоврядування. Оскільки на день набрання чинності Законом № 889-VIIІ, станом на 01.05.2016, вона не займала посаду державного службовця та у зв`язку з відсутністю на цю дату стажу державного службовця провести перерахунок пенсії перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII немає підстав.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не має права на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки станом на 01.05.2016 вона не займали посади державної служби і не мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, не залежно від місця роботи.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п.2 р. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 17 травня 2021 року у справі № 607/5615/17.

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

В статті 2 Закону № 2493-III визначено поняття посадової особи місцевого самоврядування. Так, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з статтею 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно з пунктом 6 "'Порядку обчислення стажу державної служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016№ 229 (далі Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.

В свою чергу, відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, в даному випадку належить керуватися "Порядком обчислення стажу державної служби", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року за № 283 (далі - Порядок № 283).

Пунктом 5 вищевказаної постанови визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім того, згідно пункту 4 Порядку № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону №889-VIII.

В пункті 4 частини другої статті 46 цього Закону визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Таким чином, відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби.

В свою чергу, відповідно до статті 14 Закону №2493-III до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування належать: посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;

Отже, як Порядок № 283, так і чинний Порядок №229, передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Разом тим, колегія зазначає, що 04.07.2001 набрав чинності Закон №2493-III.

Пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності законом України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Суд правомірно встановив, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 04.09.1976, позивачка працювала у період з 22.06.2001 по 29.09.2006 на посаді головного спеціаліста відділу теплоенергоресурсів виконавчого комітету Миколаївської міської ради, 22.06.2001 вона прийняла Присягу державного службовця, а отже з 22.06.2001 по 04.07.2001 (день набрання чинності Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування) вона займала посаду державного службовця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка прийняла присягу місцевого самоврядування 17.07.2001, що підтверджується записом № 14 трудової книжки НОМЕР_1

Після цього позивачка займала виключно посади в органах місцевого самоврядування.

Отже, як випливає зі змісту записів №№ 13-30, та вірно зазначено судом першої інстанції, з 22.06.2001 до 03.07.2001 позивачка працювала на посаді державної служби, а з 04.07.2001 (день набрання чинності Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування) по день подання позову на посадах в органах місцевого самоврядування.

Тому період роботи позивачки з 04.07.2001 по 30.04.2016 включно також підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції доцільно звернув увагу на те, що станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом № 889-VIII) позивачка займала посаду посадової особи місцевого самоврядування (начальник відділу енергетики управління комунального господарства міста Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (запис № 26 трудової книжки позивачки), а не державної служби та її стаж державної служби становив 14 років 10 місяців 09 днів.

Отже, у відповідача були відсутні правові підстави на призначення позивачці пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки станом на 01.05.2016 вона не займали посади державної служби і не мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, не залежно від місця роботи, а доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а ґрунтуються на невірному трактуванні норм права.

Крім того, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 17 жовтня 2023 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова