Справа № 200/2722/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року справа №200/2722/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року (повне судове рішення складено 12 липня 2023 року) у справі № 200/2722/23 (суддя в І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) щодо невиплати йому пенсії за період з 13.05.2021 по 31.01.2022 в розмірі 127221,97 грн.;

- зобов`язати відповідача сплатити йому пенсію за період з 13.05.2021 по 31.01.2022 в розмірі 127221,97 грн. негайно після набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком, яку йому було призначено з 13.05.2021 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №200/8225/21. Вказане судове рішення не виконано в повному обсязі, оскільки нараховані на його виконання кошти у вказаній сумі не сплачені.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком. На виконання рішення суду доплату до пенсії за вказаний період обліковано в Управлінні та буде виплачено з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Виплата коштів на виконання рішення суду буде здійснюватись в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Отже, Головне управління в межах компетенції виконало рішення суду у справі №200/8225/21. Затримка у виплаті заборгованості з пенсії позивачу зумовлена не бездіяльністю Управління, а відсутністю належного асигнування, що не належить до компетенції відповідача. Також, зазначив, що позивачем вже реалізовано можливість судового захисту його права на отримання пенсії від порушень з боку Управління шляхом звернення з адміністративним позовом до суду з позовними вимогами зобов`язального характеру.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 в справі №200/8225/21, яке набрало законної сили 08.11.2021, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.05.2021 № 345 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2021 про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи 30.07.1998, 31.07.1998, 31.12.1998, 28.08.2014, 31.08.2014, 30.06.2016, 31.08.2016, періоду навчання з 01.09.1994 по 19.12.1994; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 задоволено: рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі № 200/8225/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби з 23.12.1994 по 18.06.1996 скасовано і позовні вимоги в цій частині задоволені: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2021 про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу періоду проходження ОСОБА_1 військової служби з 23.12.1994 по 18.06.1996 відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; в решті рішення суду залишено без змін.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2021, яке набрало законної сили, з урахуванням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021 в справі №200/8225/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.05.2021 про призначення пенсії та зараховано до пільгового стажу періоди роботи та навчання, зазначені в рішеннях суду.

Після цього органом Пенсійного фонду України з 13.05.2021 ОСОБА_1 призначено пенсію на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Розмір пенсійної виплати з 13.05.2021 склав 14771,09 грн.

В лютому 2022 року позивачу на його поточний рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», зарахована поточна пенсія в розмірі 14771,09 грн.; в подальшому пенсія виплачується щомісяця.

Між тим, заборгованість з пенсії за період з 13.05.2021 по 31.01.2022 в сумі 127221,97 грн (за травень 2021 року в сумі 9053,25 грн. та на кожний наступний місяць цього періоду по 14771,09 грн. щомісячно) не виплачена у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування територіального органу Пенсійного фонду України.

Вказані обставини підтверджуються розрахунком суми боргу по пенсійній справі позивача №5 за період з 13.05.2021 по 31.01.2022, що наданий позивачем, та аналітикою нарахувань по пенсійній позивача №5, наданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду про відкриття провадження в даній справі в частині витребування доказів.

Вказані обставини також підтверджуються листом відповідача від 12.06.2023 №7145/02-16, яким на звернення представника позивача про виплату заборгованості з пенсії повідомлено про ці обставини та про те, що виплату заборгованості буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені ст. 49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій і відсутність відповідного фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату, і не може позбавляти особу права на отримання належних сум пенсії.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Відповідачем протиправно не виплачено позивачу заборгованість з пенсії.

Спору щодо розміру нарахованої заборгованості з пенсії між сторонами немає.

З огляду на наведене бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невиплати заборгованості з пенсії за певний період (за період з 13.05.2021 по 31.01.2022 в сумі 127221,97 грн.) підлягає визнанню протиправною, а порушені права відновленню шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача заборгованості з пенсії в судовому порядку.

Також щодо пенсії позивача підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 в справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням на набрання законної сили рішенням суду в справі № 200/8225/21.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В справі № 200/8225/21 предметом позову було рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії; підстава позову протиправність цього рішення через не зарахування до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, спірних періодів роботи позивача та навчання.

В даній же справі предметом позову є бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за певний період; підстава позову порушення права позивача на пенсію як майно.

Отже, предмет та підстави позову в справі № 200/8225/21 та в даній адміністративній справі є різними.

З огляду на наведене, правові підстави для закриття провадження у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про що просив відповідач, відсутні.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 858,88 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі № 200/2722/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 17 жовтня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Е. Г. Казначеєв