Справа № 380/14423/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14423/23 пров. № А/857/14768/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року (постановлену головуючим суддею Гулик А.Г. у м. Львові) про повернення позовної заяви у справі № 380/14423/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 : місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 22.05.2023; грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 рік; одноразової грошової допомоги по звільненню без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого: Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні; Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні; Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні; Законом України» Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2 684,00 гривні.

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 : місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 22.05.2023; грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 рік; одноразової грошової допомоги по звільненню з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого: Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні; законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні; Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні; Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривні; на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме подання суду:

1) доказів надсилання відповідачу листом з описом вкладення копії позовної заяви та доданих до неї документів;

2)доказів, які підтверджують протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 : місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 22.05.2023; грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 рік; одноразової грошової допомоги по звільненню; без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого: Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні; Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні; Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00гривні; Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривні.

На виконання вимог суду представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви від 13.07.2023, до якої додав докази надсилання відповідачу листом з описом вкладення копії позовної заяви та доданих до неї документів. Проте докази на підтвердження протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення представник позивача не надав.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 суд продовжив позивачу процесуальний строк, встановлений ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 03.07.2023, для усунення недоліків позовної заяви до 27.07.2023.

30.07.2023, тобто з пропуском строку, встановленого судом першої інстанції, представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій також просить поновити процесуальний строк для її подання. Вказана заява обґрунтована тим, що з 17.07.2023 у підсистемі «Електронний суд» відбувся збій та сповіщення щодо надходження процесуальних документів у справі частково не находили. Тому про постановлення ухвали від 17.07.2023 про продовження процесуального строку представник позивача довідався лише 30.07.2023.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху у встановлений судом строк та в повному обсязі не виконав, недоліки позовної заяви не усунув.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційні скарзі покликаються на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що ним було пропущено строки виконання ухвали суду першої інстанції від 17.07.2023 з поважних причин, оскільки з 17.07.2023 по 27.07.2023 у підсистемі «Електронний суд» відбувся збій та сповіщення щодо надходження процесуальних документів у справах не надходили. Так в особистий кабінет підсиситеми «Електронний суд», відомості про те, що судом першої інстанції продовжено процесуальний строк для усунення недоліків надійшли лише 30.07.2023.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції передбачену в ч. 2 ст. 312 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями цієї статті.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Пунктом 1 ч. 4 наведеної статті встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Як згадувалось вище, повертаючи позовну заяву суд першої інстанції зокрема дійшов висновку, що станом на день винесення даної ухвали, зазначені недоліки в ухвалі суду про продовження строку від 17.07.2023 позивачем не усунуто, а саме пропущено строки усунення.

Однак на переконання апеляційного суду такі висновки є помилковими з огляду на таке.

Так, як згадувалось вище, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 суд продовжив позивачу процесуальний строк, встановлений ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 03.07.2023, для усунення недоліків позовної заяви до 27.07.2023.

Отже усунути недоліки позовної заяви встановлено до 27.07.2023.

В матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного листа, а саме документ в електронному вигляді «ч. 2 ст. 121 продовження процесуального строку» від 17.07.2023 представнику позивачу ОСОБА_2 в його електронний кабінет 18.07.2023.

Однак суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що з 17.07.2023 по 27.07.2023 у підсистемі «Електронний суд» відбувся збій та сповіщення щодо надходження процесуальних документів у справах не надходили. Так в особистий кабінет підсиситеми «Електронний суд», відомості про те, що судом першої інстанції продовжено процесуальний строк для усунення недоліків надійшли лише 30.07.2023. Вказане підтверджується копією витягу з електронного кабінету представника позивача долученого до матеріалів справи.

На вказану ухвалу представник позивача 30.07.2023 надіслав відповідне клопотання/заяву, тобто з порушенням строку встановленого в ухвалі від 17.07.2023.

Разом з цим, колегія суддів поділяє доводи апелянта, що такий пропуск строку відбувся з поважних причин враховуючи наведене вище, що спростовує висновок суду першої інстанції про недотримання строків для усунення недоліків позовної заяви.

Щодо неусунення недоліків позовної заяви в частині необхідності подати до суду першої інстанції доказів, які підтверджують протиправність дій військової частини то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку з цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві, який саме суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Проте, закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, у який спосіб може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Зазначене, неодноразово наголошувалося Великою Палатою Верховного Суду, а саме у постановах від 12.02.2020 у справі № 640/7310/19, від 26.02.2020 у справі № 520/12042/18, від 06.05.2020 у справі № 9901/42/20, від 03.06.2021 у справі № 9901/41/21, від 27.10.2021 у справі № 9901/337/21.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, на виконання приписів передбачених п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України, ч. 4 ст. 161 КАС України позивач здійснив виклад обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, а також надав до суду наявні у нього докази.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 03.07.2023, до суду першої інстанції було подано заяву про усунення недоліків та додано підтвердження надсилання копії адміністративного позову з додатками відповідачу

Так в заяві щодо надання доказів зазначалося, що всі відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення знаходяться у безпосередньому володінні відповідача і позивач їх не має, такі відомості відповідачем не надавались ні під час проходження військової служби, ні при звільненні, ні на подану заяву позивача, а умисно приховуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, саме відповідач повинен доводити, що здійснив відповідні нарахування позивачеві, а позиція суб`єкта владних повноважень щодо правомірності своєї бездіяльності чи дій може бути викладена у відзиві на позовну заяву, який подається після відкриття провадження у справі разом із необхідними, на думку відповідача, доказами, що визначено ч. 3 ст. 79 КАС України.

До того ж слід зазначити, що особливості дослідження доказів, результатом чого є їх оцінка судом, визначені у статтях 210, 211 КАС України, які знаходяться у Главі 6 «Розгляд справи по суті».

Тобто лише після відкриття провадження у справі і дослідження усіх поданих сторонами доказів, свобода у поданні яких є складовою принципу змагальності сторін, суд з`ясовує чи підтверджується позиція позивача належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами що передбачено статтями 73, 74, 75, 76 КАС України.

Окрім цього, докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, можуть бути долучені і на пізнішій стадії процесу, а не лише на стадії вирішення питання відкриття провадження в справі.

Слід також зазначити, що чинним законодавством України передбачено подання саме наявних у позивача доказів.

Ненадання позивачем доказів, які ним не може бути подано з об`єктивних причин не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху чи поверненні позову.

А тому, колегії суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви є помилковим.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року про повернення позовної заяви у справі № 380/14423/23 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська