Справа № 500/911/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/911/23 пров. № А/857/9576/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Мірінович У.А. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнати дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач-1), ГУ ПФУ в Черкаській області (далі - відповідач-2), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області та скасувати його рішення №76 від 03.02.2023 про відмову у перерахунку пенсії та переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), на пенсію державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723), зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати періоди її роботи з 01.08.2001 до 30.03.2011 в органах місцевого самоврядування на посадах у Тернопільській міській раді до стажу державної служби та перевести з пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію державного службовця, відповідно до Закону №3723 з дати звернення 31.01.2023, врахувавши довідки про заробітну плату №1-103/2.3, №1-104/2.3, №1-105/2.3 від 30.01.2023.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому у ГУ ПФУ в Тернопільській області відсутні правові підстави для зарахування періоду роботи позивачки з 01.08.2001 в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби. Вказує, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.

Позивачка не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

31.01.2023 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію за віком за Законом №3723, яку за принципом екстериторіальності було передано на розгляд ГУ ПФУ в Черкаській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області №76 від 03.02.2023 позивачці було відмовлено у переході на пенсію за віком державного службовця.

Відмовляючи у задоволенні заяви, відповідач-2 вказав, що ОСОБА_1 з 11.09.2022 призначено пенсію за віком відповідно до №1058.

Згідно записів трудової книжки, позивачка працювала у період з 21.09.1995 до 31.07.2001 спеціалістом І категорії відділу приватизації, їй було присвоєно 12 ранг державної служби.

У період з 08.06.2002 до 30.01.2023 позивачка працювала на посадах головного спеціаліста, начальника відділу, заступника начальника відділу правового та кадрового забезпечення департаменту агропромислового розвитку облдержадміністрації, їй присвоєно 9 ранг державного службовця.

У період з 01.08.2001 до 30.03.2011 позивачка займала посади головного спеціаліста, начальника відділу в департаменті економіки відділу приватизації комунальної власності в органах місцевого самоврядування.

Відповідач 2 вказав, що посади в органах місцевого самоврядування віднесено до відповідних категорій посад відповідно до ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-III від 07.06.2001 (далі - Закон №2493), а отже посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, відтак відсутні правові підстави для зарахування позивачці періодів її роботи з 01.08.2001 до 30.03.2011 в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби.

Як наслідок відповідач 2 вказав, що довідки №1-103/2.3 від 30.01.2023 про складові заробітної плати державного службовця станом на січень 2023 року на посаді головного спеціаліста, №1-104/2.3 від 30.01.2023 про складові заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням для призначення пенсії та №1-105/2.3 від 30.01.2023 в середніх розмірах за грудень 2022 року видані безпідставно. Оскільки стаж державної служби позивачки станом на 01.05.2016 становить 9 років 8 місяців, у пенсійного органу відсутні правові підстави для переведення позивачки на пенсію за віком відповідно до №3723.

Вважаючи протиправними дії відповідачів, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 працювала на посадах, які віднесені до п`ятої категорії, у зв`язку з чим спірний стаж її роботи підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723, право на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889) передбачено, що Закону №3723 втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ Закону №889.

Відповідно до п.10 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями п.12 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889 визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п.8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Статтею 25 Закону №3723, на яку є посилення у пунктах 10-12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад не перелічених у цій статті та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Постановою Правління Пенсійного фонду України №1-3 від 17.01.2017 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048, були затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889 пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, що додаються : форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Як вірно вказав суд першої інстанції, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою цієї статті та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме : щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відтак, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пункті 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889 та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723 вік і страховий стаж.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.04.2021 по справі №591/3924/16-а, від 03.07.2018 по справі №265/3709/17, від 19.03.2019 по справі №357/1457/17, від 22.05.2020 по справі №263/9612/16-а, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Відтак, особам, які на день набрання чинності Законом №889 мають не менше 20 років стажу на посадах державної служби гарантується право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, при цьому стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (далі - Постанова №283) (була чинною до 01.05.2016), до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування №2493-III від 07.06.2001 (далі - Закон №2493), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 (далі - Порядок №229), до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493.

Статтею 14 Закону №2493 до 5 категорії посад віднесено посади міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, заступників голів районних рад, керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1441 від 26.10.2001 Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідної категорії посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі - Порядок №1441) також передбачав віднесення посади начальника (заступника) управління міської ради до п`ятої категорії.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачка згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 30.08.1983 займала посади в органах місцевого самоврядування, а саме :

- з 21.09.1995 до 31.07.2001 працювала спеціалістом І категорії відділу приватизації, їй присвоєно 12 ранг державної служби;

- з 08.06.2002 до 30.01.2023 працювала на посадах головного спеціаліста, начальника відділу, заступника начальника відділу правового та кадрового забезпечення департаменту агропромислового розвитку облдержадміністрації, їй присвоєно 9 ранг державного службовця;

- з 01.08.2001 до 30.03.2011 займала посади головного спеціаліста, начальника відділу в департаменті економіки відділу приватизації комунальної власності в органах місцевого самоврядування.

Отже, відповідачі безпідставно виходили з того, що період перебування позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001 не зараховується до стажу державної служби.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного рішення, яке було прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню, а спірні періоди трудової діяльності позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування зарахуванню до її стажу державної служби.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача перевести з пенсії за віком згідно №1058 на пенсію державного службовця, відповідно до Закону №3723 з дати звернення 31.01.2023, з урахуванням довідок про заробітну плату №1-103/2.3, №1-104/2.3, №1-105/2.3 від 30.01.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Так, до матеріалів справи позивачкою представлено три довідки, складених за формою згідно Постанови №3-1, а саме :

- довідку про складові заробітної плати для призначенні пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №1-103/2.3 від 30.01.2023, за змістом якої, позивачка працювала в Департаменті агропромислового розвитку на посаді головного спеціаліста відділу правового та кадрового забезпечення, заробітна плата станом на січень 2023 року становить : посадовий оклад - 5800 грн; надбавка за ранг (7 ранг) - 400 грн; надбавка за вислугу років (50 відсотків, за стаж державної служби понад 20 років) - 2900 грн; усього - 9100 грн;

- довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №1-104/2.3 від 30.01.2023;

- довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби №1-105/2.3 від 30.01.2023.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відновлення прав позивачки слід здійснити шляхом переведення на пенсію державного службовця, відповідно до Закону №3723 з дати звернення 31.01.2023, з урахуванням довідок про заробітну плату №1-103/2.3, №1-104/2.3, №1-105/2.3 від 30.01.2023.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року по справі №500/911/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук