Справа № 280/6422/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 жовтня 2023 року Справа № 280/6422/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Міністерства юстиції України (далі відповідач 1), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області (далі третя особа), в якій позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2022 року по 31 травня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі №280/531/20 позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №4151/к від 23.12.2019 «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 25 грудня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 по 29.11.2022 у розмірі 653995,65 грн. В іншій частині позовних вимог, відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.03.2023 по справі №280/531/20 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Змінено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі №280/531/20 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виклавши рішення суду в цій частині в редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 по 29.11.2022 у розмірі 392007,05 грн.» В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі №280/531/20 залишено без змін. Позивач зазначає, що Міністерство юстиції наказом від 01.06.2023 №757/к поновило його на посаді начальника ГТУЮ у Запорізькій області. Таким чином, позивач вважає, що має право отримання середнього заробітку за час затримки виконання такого рішення, а саме за період з 30.11.2022 по 31.05.2023. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16.08.2023 відкрито спрощене позовне та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Відповідачі у поданих до суду письмових відзивах проти задоволення позовних вимог заперечили. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що наразі ухвалою Верховного Суду від 11.05.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі №280/531/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з боку відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначено, що станом на дату зверення позивача з даним адміністративним позовом, як і на дату подання відзиву, остаточне судове рішення відсутнє. Також, зазначено, що наказом Міністерства юстиції України від 01.06.2023 №757/к позивача поновлено з 25.12.2019 на посаді начальника ГТУЮ у Запорізькій області. Вказує, що на виконання вимог ст.235 КЗпП України постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.03.2023 вирішено питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 по 29.11.2022 у розмірі 392007,05 грн. Відповідачі вважають, що своїми діями жодним чином не порушили вимоги статті 235 КЗпП, що могло б привести до порушення прав позивача. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач крім опису хронології подій щодо призначення у 2017 році позивача на посаду начальника ГТУЮ у Запорізькій області, звільнення з посади, повного опису судового розгляду у всіх судових інстанціях справи №280/531/20, цитування норм статті 235 КЗпП України, не зазначив жодної правової підстави, яка могла б свідчити про незаконність позовних вимог. Позивач вказує, що до 01.06.2023 знаходився у вимушеному прогулі з вини відповідача та співвідповідача, так як їх нескінчене оскарження судових рішень в апеляційних і касаційних інстанціях, затягували час на законне виконання рішення щодо поновлення позивача на посаді. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Від відповідачів надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, в яких зазначено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

14.09.2023 до суду надійшла заява, в якій позивач повідомив про те, що за період з 30.11.2022 по 31.05.2023 останній не був працевлаштований, заробітну плату не отримував, будь-яких соціальних виплат не отримував, будь-яких інших доходів не отримував, на підтвердження вказаних обставин надано копію трудової книжки позивача.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд установив наступні факти та обставини.

Судом установлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 280/531/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з боку відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4151/к від 23.12.2019 «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 25 грудня 2019 року. Зобов`язано Міністерство юстиції України нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 грудня 2019 року по 25 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум під час звільнення. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області підлягає негайному виконанню.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі №280/531/20 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року в адміністративній справі №280/531/20 - задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пункт чотири резолютивної частини рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року викласти у наступній редакції: «Стягнути з бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2019 року по 25 січня 2021 року у сумі 261948,60рн. (двісті шістдесят одну тисячу дев`ятсот сорок вісім грн. 60 коп.). В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.08.2022 по справі №280/531/20 касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2021 та Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі №280/531/20 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі №280/531/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з боку відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №4151/к від 23.12.2019 «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 25 грудня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 по 29.11.2022 у розмірі 653995,65 грн. В іншій частині позовних вимог, - відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 18685,59 грн. звернуто до негайного виконання.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.03.2023 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Змінено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі №280/531/20 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виклавши рішення суду в цій частині в редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 по 29.11.2022 у розмірі 392007,05 грн.» В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі №280/531/20 залишенобез змін.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.05.2023 по справі №280/531/20 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі №280/531/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з боку відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.05.2023 по справі №280/531/20 відмовлено Міністерству юстиції України у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі №280/531/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з боку відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом Міністерства юстиції України №757/к від 01.06.2023 «Про поновлення» ОСОБА_1 поновлено з 25.12.2019 на посаді начальника ГТУЮ у Запорізькій області.

Позивач, вважаючи, що з боку відповідачів порушені його право на оплату праці, які гарантовані Конституцією України та Законом України "Про оплату праці", в результаті чого відбулась затримка виконання судового рішення з вини відповідачів за період часу з 30 листопада 2022 року по 31 травня 2023, звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Частина 6 ст. 43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

У силу ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення такого працівника на роботі.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі №280/531/20 судом установлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 970,18 грн.

Спору з приводу вказаної суми між сторонами немає.

14.09.2023 до суду надійшла заява, в якій позивач повідомив про те, що за період з 30.11.2022 по 31.05.2023 останній не був працевлаштований, заробітну плату не отримував, будь-яких соціальних виплат не отримував, будь-яких інших доходів не отримував, на підтвердження вказаних обставин надано копію трудової книжки позивача.

Відповідач проти вказаної обставини не заперечив.

Суд зазначає, що наказом Міністерства юстиції України №757/к від 01.06.2023 «Про поновлення» ОСОБА_1 поновлено з 25.12.2019 на посаді начальника ГТУЮ у Запорізькій області.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду щодо поновлення позивача на роботі за період з 30.11.2022 (наступний день після проголошення рішення суду від 29.11.2022) до 31.05.2023 (дата, яка передує даті видання наказу про поновлення позивача на посаді) становить: 970,18 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача) * 183 робочих днів (кількість днів прострочення) = 177 542,94 грн.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 177 542,94 грн середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду щодо поновлення його на роботі за період з 30.11.2022 до 31.05.2023, з вирахуванням з вказаної суми належним до сплати податків і зборів.

Відповідачами не надано жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності в частині невиконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, звернутого до негайного виконання.

Так, в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі №280/531/20, яке набрало законної сили, в резолютивній його частині судом зазначено про допущення до негайного виконання рішення суду зокрема в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Тобто рішення суду звернуто до негайного виконання і не виконувалося відповідачем до 01.06.2023.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

При цьому, суд звертає увагу, що норми законодавства України, зокрема КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді, а отже судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апеляційної скарги про затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, чи позивач буде пред`являти виконавчий документ до виконання в частині поновлення його на посаді.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №591/772/17.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стосовно тлумачення в даній справі норм законів суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в п.67 в справі «Вєренцов проти України» (Заява N 20372/11) зазначив, що як би чітко не було положення сформульоване, у будь-якій галузі права … існуватиме неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у роз`ясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються.

Згідно ст.43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

З огляду на те, що Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) є саме суб`єктом порушеного, матеріального правовідношення щодо позивача, зважаючи на те, що наразі не припинене та не виключене з реєстру як юридична особа, суд вважає, що саме воно є належним відповідачем, який повинен відповідати за даним позовом.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі 177 542,94 грн, з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Архітектора Городецького, буд.13, ), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (49027, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.21 А, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.164, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, починаючи з 30.11.2022 по 31.05.2023 в розмірі 177 542,94 грн (сто сімдесят сім тисяч п`ятсот сорок дві гривнi 94 копійки) з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова