Справа № 440/524/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2023 рокум. ПолтаваСправа №440/524/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 18.01.2023 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, у якому просив:

визнати незаконною бездіяльність Комісії при проведенні першого етапу конкурсу, що проявилась в істотному недотриманні "Методології оцінювання Конкурсною комісією відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної компетентності кандидатів на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, показники відповідності критеріям такого оцінювання та засобам їх встановлення" при проведенні оцінювання кандидата ОСОБА_1 ;

зобов`язати Комісію провести необхідні за Методологією процедури з оцінювання кандидата ОСОБА_1 та за їх наслідками, доведеними до кандидата, включити його додатково до списку кандидатів, що продовжують участь у конкурсі і допущені до співбесіди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі за цим позовом.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі №440/524/23 скасовано, а справу передано на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За висновком суду апеляційної інстанції цей спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та він підсудний Полтавському окружному адміністративному суду.

Такий висновок мотивований посиланням на положення пункту 9 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

14.07.2023 матеріали судової справи надійшли до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

У силу частини першої статті 179 КАС України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Підготовче засідання 08.08.2023 відкладено з огляду на надання можливості відповідачу подати до суду відзив на позов.

10.10.2023 до суду надійшло клопотання Голови Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Івана Міщенка про розгляд справи за відсутності відповідача.

16.10.2023 суд одержав клопотання позивача про проведення підготовчого засідання 17.10.2023 без його участі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги те, що участь сторін та їх уповноважених представників у засіданнях суду є їх правом, а не обов`язком, зважаючи на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання чи оголошення перерви в його проведенні, суд визнав за можливе провести підготовче засідання 17.10.2023 без участі позивача та представника відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства з таких підстав.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він брав участь у конкурсі на зайняття вакантних посад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та рішенням Конкурсної комісії від 06.10.2022 включений до Переліку кандидатів, допущених до участі у конкурсі. На переконання позивача, перший етап конкурсу з відбору осіб, допущених до співбесіди, проведений з порушенням "Методології оцінювання Конкурсною комісією відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної компетентності кандидатів на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, показники відповідності критеріям такого оцінювання та засобам їх встановлення" та "Положення про проведення конкурсу на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України", затверджених Конкурсною комісією 21.01.2022, що полягало у проведенні відповідних процедур без залучення осіб, допущених до участі у конкурсі та без публічного обговорення.

Рішенням Конкурсної комісії від 20.12.2022 затверджено перелік кандидатів, допущених до співбесіди, у кількості 64 особи, в якому ОСОБА_1 відсутній. Наведене, на переконання позивача, свідчить про недотримання Конкурсною комісією приписів статей 95, 95-1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині визначення вимог до професійної компетентності кандидата, адже позивач є автором 760 наукових праць, понад 250 з яких стосуються проблематики організації судочинства. Також, за твердженням позивача, Конкурсною комісією не встановлено його невідповідності критерію доброчесності, внаслідок чого ОСОБА_1 не зрозуміло з яких підстав його не допущено до участі у співбесіді.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції щодо заявника.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Тож, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відтак право на судовий захист не є абсолютним. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 цієї частини публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше особами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких однією із сторін є суб`єкт, наділений владними управлінськими функціями по відношенню до інших учасників.

Як визначено пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 вважав, що Конкурсна комісія з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є суб`єктом владних повноважень, оскільки на неї Законом України "Про судоустрій і статус суддів" покладені функції з організації та проведення відбору кандидатів на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.09.2023 у справі №990/9/23, розглядаючи питання можливості оскарження у порядку адміністративного судочинства рішень, дій та/або бездіяльності Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 95 Закону №1402-VIII призначення на посаду члена ВККС здійснюється ВРП за результатами конкурсу в порядку, встановленому цим Законом, строком на чотири роки.

Згідно із частиною третьою вказаної статті конкурс на зайняття посади члена ВККС проводить Конкурсна комісія у порядку, передбаченому цим Законом.

Частинами шостою та сьомою цієї статті визначено, що за результатами проведеного конкурсу на зайняття посади члена ВККС Конкурсна комісія формує перелік кандидатів, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності, та передає його до ВРП.

ВРП проводить співбесіду з рекомендованими Конкурсною комісією кандидатами відкрито та приймає за її результатами обґрунтоване і вмотивоване рішення про призначення або про відмову в призначенні відібраних кандидатів на вакантні посади членів ВККС.

За змістом частини першої статті 95-1 Закону №1402-VIII Конкурсна комісія є допоміжним органом ВРП, що утворюється для проведення конкурсу на зайняття посади члена ВККС та формування переліку кандидатів на посаду члена ВККС, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності.

На підставі частини шістнадцятої цієї статті член Конкурсної комісії та уповноважені Конкурсною комісією особи:

1) збирають, перевіряють та аналізують інформацію про кандидатів на посаду члена ВККС, у тому числі конфіденційну інформацію та персональні дані, отримують інформацію від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, необхідну для здійснення повноважень Конкурсної комісії;

2) звертаються до кандидатів на посаду члена ВККС, а також до будь-якої юридичної особи, державного органу чи органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб із запитом про надання пояснень, документів чи інформації з метою перевірки кандидатів на посаду члена ВККС;

3) мають безоплатний доступ до відкритих державних реєстрів виключно в тій частині, що може стосуватися діяльності Конкурсної комісії.

Частиною вісімнадцятою вказаної статті передбачені повноваження Конкурсної комісії, а саме:

1) розроблення та затвердження Регламенту Конкурсної комісії, Положення про проведення конкурсу на зайняття посади члена ВККС, методології оцінювання відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної компетентності кандидатів на зайняття посади члена ВККС, показників відповідності критеріям такого оцінювання та засобів їх встановлення;

2) розгляд документів, поданих кандидатами на посаду члена ВККС;

3) добір кандидатів на посаду члена ВККС, які за результатами опрацювання поданих документів відповідають вимогам цього Закону;

4) оприлюднення на офіційному вебсайті ВРП інформації про кандидатів на посаду члена ВККС, допущених до участі у конкурсі;

5) формування переліку кандидатів для проходження співбесіди за результатами розгляду поданих кандидатами документів, результатів спеціальної перевірки та аналізу відповідної інформації з відкритих джерел;

6) проведення на своєму засіданні співбесіди з відібраними кандидатами;

7) добір шляхом відкритого голосування з числа кандидатів, які пройшли співбесіду, на кожну вакантну посаду не менше двох кандидатів, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень Конкурсної комісії не віднесено ухвалення остаточного рішення про обрання (призначення) особи на посаду члена ВККС. Натомість Конкурсна комісія здійснює допоміжні функції, а ухвалення остаточного рішення віднесено до повноважень ВРП.

Отже, Конкурсна комісія є допоміжним органом, який лише сприяє суб`єкту обрання (призначення) членів ВККС у встановленні відповідності кандидата на цю посаду критеріям професійної етики та доброчесності, не маючи при цьому повноважень ухвалювати остаточне рішення щодо призначення на цю посаду або звільнення з неї.

Водночас у Законі №1402-VIII відсутні будь-які посилання на способи оскарження рішень, дій чи бездіяльності Конкурсної комісії.

Ураховуючи те, що Конкурсна комісія не приймає остаточного рішення у проведеному конкурсі на зайняття посади члена ВККС, а лише є допоміжним органом у проведенні такого конкурсу, у таких правовідносинах Конкурсна комісія не є суб`єктом владних повноважень, який може бути відповідачем в адміністративній справі.

Таким чином, за висновком Великої Палати Верховного Суду, спір до Конкурсної комісії з приводу оскарження її рішень, дій або бездіяльності, зокрема, оскарження рішення про допуску до участі в другому етапі конкурсу на посаду члена ВККС кандидатів та зобов`язання вчинити дії стосовно допуску кандидата до другого етапу конкурсу, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд враховує, що вищезгаданий висновок Великої Палати Верховного Суду сформований вже після прийняття Другим апеляційним адміністративним судом постанови від 11.05.2023 у цій справі, та є обов`язком для врахування з огляду на приписи частини п`ятої статті 242 КАС України.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та будь-якого іншого судочинства, оскільки такий позов взагалі не може розглядатися судами.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №9901/296/19, від 20.11.2019 у справі №808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі №640/22536/19, від 14.09.2023 у справі №990/9/23.

Отже, провадження у цій справі належить закрити.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 179, 183, 238, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Кукоба