Справа № 160/26763/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Разом із позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничо-проектна компанія «КФН» подано заяву про забезпечення позову, у якій просить:
За результатами розгляду клопотання листом від 13.10.2023 №1175/02-12 заявнику відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Заявник зазначає, що у якості підстав для відмови у листі зазначено: «до клопотання не було додано підтверджуючих документів про наявність у заявника дозволів на проведення зазначених робіт».
Також заявник вважає, що Божедарівською селищною радою грубо порушено приписи Земельного Кодексу України, чим самим позбавило його права претендувати на зазначену земельну ділянку.
Заявник стверджує, що на сьогоднішній день, у зв`язку з наявністю відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, заявник позбавлений права на отримання земельної ділянки у користування без проведення аукціону на підставі підпункту «в» підпункту 4 пункту 27 розділу X ЗК України.
На думку заявника, якщо за наслідками розгляду справи, якщо буде встановлено протиправність відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та у випадку прийняття інших рішень щодо передачі земельної ділянки іншим особам, заявник буде позбавлений можливості завершити законодавчо передбачений процес отримання земельної ділянки у користування.
Таким чином, існує реальна загроза, яка полягає у неможливості отримання земельної ділянки у користування.
Заявник стверджує, що в даному випадку вжиттям заходів забезпечення позову буде забезпечувати збалансованість інтересів сторін, зокрема, для Божедарівської селищної ради - це впевненість у правомірності рішення, яке може бути прийнято у подальшому, а для заявника - юридична визначеність щодо правомірної процедури отримання земельної ділянки у користування.
Такі обставини в майбутньому можуть істотно ускладнити або унеможливити захист або поновлення порушених прав і інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.
З огляду на викладене, задля збереження існуючого стану до розгляду справи по суті, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову.
Перевіривши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, при вирішенні її по суті, суд виходить за наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову відповідають предмету позовної заяви та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану від 24.03.2022 №2145-ІХ розділ X «Перехідні положення» ЗК України було доповнено, зокрема, пунктом 27 положення кого передбачають, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням особливостей встановлених даним пунктом.
В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану» від №2247-ІХ у пункті 27 розділ X Перехідних положень Земельного кодексу підпункт 4 викладено в новій редакції відповідно до підпункту «в» якої (зі змінами та доповненнями) передбачено, що передача земельних ділянок державної, комунальної власності в оренду без проведення земельних торгів, крім випадків, визначених частиною другою статті 134 цього Кодексу, допускається також для будівництва мереж електропостачання, газорозподільних, водопровідних, теплопровідних, каналізаційних мереж, електронних комунікаційних мереж, об`єктів магістральних газопроводів. Такі зміни до ЗК України набрали чинності з 09.06.2022.
Тобто, з моменту набрання чинності Законом №2247-ІХ стало можливим в період воєнною стану отримання у користування земельних ділянок без проведення аукціону у випадках передбачених пп. 4 п. 27 розділу X ЗК України.
В свою чергу, порядок та процедура отримання у користування земельних ділянок із земель державної або комунальної власності врегульована наступними положеннями ЗК України.
Згідно ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентовано статтею 123 Земельного кодексу України, за якою надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим. Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
До моменту отримання дозволу на виготовлення документації із землеустрою, визначена земельна ділянка можуть бути передана у постійне користування іншим особам, які звернулись з відповідними заявами. У випадку передачі земельної ділянки третім особам та ухвалення рішення у цій справі на користь позивача, вилучення земельної ділянки з користування третіх осіб буде можливим лише на підставі судового рішення.
Таким чином, для забезпечення виконання рішення у цій справі необхідно буде докласти додаткових зусиль.
Отже, у випадку встановлення судом, за наслідками розгляду справи, протиправності дій Божедарівської селищної ради, передача земельної ділянки у користування іншим особам робить неможливим завершення законодавчо передбаченого процесу отримання земельної ділянки у постійне користування.
Суд зазначає, що існує реальна загроза, яка полягає у неможливості завершення процесу отримання позивачем земельної ділянки у постійне користування.
Оскільки правомірність відмови суб`єкта владних повноважень підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Враховуючи викладене, суд робить висновок про те, що в даному випадку, заявником доведено існування реальної загрози завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок не вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення у даній справі, та того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При обранні способу забезпечення позову суд враховує вимоги ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Також, судом враховано й те, що заявлення вимог щодо невизначеного кола осіб позбавляє можливості встановити співмірність заявлених позовних вимог до заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, а тому суд не може забезпечити позов шляхом заборони будь-яким іншим особам вчиняти дії.
Більше того, відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
А тому, заява про забезпечення позову в цій частині задоволенню не підлягає.
Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд робить висновок, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 150-154, 242, 248, 372 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 18.10.2026 року (включно).

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Р.З. Голобутовський