Справа № 200/5061/23
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року Справа№200/5061/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

до відповідача 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за №87 від 27.02.2023 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відомості про страховий стаж у відповідності до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 з зарахуванням до пільгового страхового стажу також період з 01.01.2004 року по 31.12.2004 роки у приватному підприємстві «Глобус» на посаді швачки 3 розряду; з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року в ПП «Глобус» та в ПП «Оксамит» швачкою 3 розряду; з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року в ПП «Глобус» швачкою 3 розряду, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 нарахування пенсії за віком з дати отримання права на пенсію, а саме з 20.02.2023 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за №87 від 27.02.2023 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відомості про страховий стаж у відповідності до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 з зарахуванням до пільгового страхового стажу також період з 01.01.2004 року по 31.12.2004 роки у приватному підприємстві «Глобус» на посаді швачки 3 розряду; з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року в ПП «Глобус» та в ПП «Оксамит» швачкою 3 розряду; з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року в ПП «Глобус» швачкою 3 розряду, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 нарахування пенсії за віком з дати отримання права на пенсію, а саме з 20.02.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.02.2023 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, у зв`язку з тим, що досягла пенсійного віку 60 років за наявності достатнього трудового стажу більше 30 років, у відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказує, що до заяви вона додала усі необхідні документи, а саме: паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку, яка підтверджує отримання нею права на пенсію.

Позивач зазначає, що 03.03.2023 року не отримавши відповіді на свою заяву вона була звертатись із додатковою заявою про надання відповіді. 11.04.2023 року позивач отримала листа від 31.03.2023 року з додатком копії рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №87 від 27.02.2023 року про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Вказує, що до пільгового стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року у ПП «Глобус» на посаді швачка 3 розряду; з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року у ПП «Глобус» і в ПП «Оксамит» на посаді швачка 3 розряду; і з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року у ПП «Глобус» на посаді швачка 3 розряду, оскільки наявне нарахування заробітної плати але відсутня сплата страхових внесків.

Позивач наголошує, що з прийнятим рішенням не погоджується, оскільки не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії періоди роботи, а тому таке рішення прийнято незаконно і порушує її права на гідне пенсійне забезпечення.

З огляду на зазначені обставини просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач 1 зазначає, що 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Відповідач зазначає, що за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву. 27 лютого 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на підставі заяви та наданих документів було винесено рішення № 87 про відмову в призначенні пенсії за віком, згідно Закону№1058-IV. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 9 років 07 місяців 14 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до стажу враховано всі періоди роботи. За даними реєстру застрахованих осіб не враховано період трудової діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року, з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року, оскільки наявне нарахування заробітної плати, але відсутня сплата страхових внесків. Позивач матиме право на пенсійну виплату з 13.02.2026 або при набутті необхідного страхового стажу. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідач 1 наголошує, що відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ для розгляду заяви позивача про призначення пенсії, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким у подальшому й було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу №87 від 27.02.2023 року

З урахуванням викладеного відповідач 1 вважає, що оскільки Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відсутні.

Крім того, відповідач 1 заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн., посилаючись на те, що заявлені вимоги не обґрунтовані, не підтверджені доказами у справі.

Відповідач 2 не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав до суду відзив, відповідно до якого заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 вказує, що ОСОБА_1 20.02.2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. Таким чином, після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 27.02.2023 року № 87 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідач 2 зазначає, що відповідно до статті 24 Закону, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідач 2 наголошує, що за даними реєстру застрахованих осіб Позивачу не враховано періоди трудової діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року, з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року, оскільки наявне нарахування заробітної плати але відсутня сплата страхових внесків. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж позивача становить 28 років 11 місяців 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону.

Відповідач 2 звертає увагу на те, що враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено відповідним структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 27.02.2023 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 30 років.

Відповідач 2 вважає, що приймаючи спірне рішення управління діяло у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Відповідач 2 надав до суду додаткові пояснення, відповідно до якого заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого підтримував доводи викладені у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

20.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи екстериторіальний принцип заява позивача від 20.02.2023 року була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується учасниками справи.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 87 від 27 лютого 2023 року, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу.

Зі змісту спірного рішення встановлено, що за даними реєстру застрахованих осіб не враховано періоди трудової діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року, з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року, оскільки наявне нарахування заробітної плати, але відсутня сплата страхових внесків.

Позивач не погодившись з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону № 1058 застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1058 особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, згідно трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 встановлена, що позивач 06.05.2003 року прийнята до Приватного підприємства «Глобус» на посаду швачки 3 розряду, 03.01.2006 року звільнена з займаної посади, у зв`язку з переведенням; 04.01.2006 року прийнята до Приватного підприємства «Оксамит» на посаду швачки 3 розряду, 28.04.2006 року звільнена з займаної посади, у зв`язку з переведенням; 03.05.2006 року прийнята до Приватного підприємства «Глобус» на посаду швачки 3 розряду, 31.12.2006 року звільнена з займаної посади.

Згідно Форми РС-право встановлено, що розрахований страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 11 місяців 3 днів, що також підтверджується відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву.

Зі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в призначенні пенсії встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року у ПП «Глобус» на посаді швачка 3 розряду; з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року у ПП «Глобус» і в ПП «Оксамит» на посаді швачка 3 розряду; і з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року у ПП «Глобус» на посаді швачка 3 розряду, оскільки наявне нарахування заробітної плати але відсутня сплата страхових внесків.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058 визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

У частині 9 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду;

Частинами 10, 12 статті 20 цього Закону передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, Приватне підприємство «Глобус» та Приватне підприємство «Оксамит» в розумінні зазначених норм Закону є страхувальниками та на них покладений обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктами 1, 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 цього Закону визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Приписами частини 4 статті 42 Закону № 1058 визначено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Судом з копії трудової книжки позивача встановлено, що позивач з 06.05.2003 року по 03.01.2006 року та з 03.05.2006 року по 31.12.2006 року працювала у Приватному підприємстві «Глобус», з 04.01.2006 року по 28.04.2006 року у Приватному підприємстві «Глобус».

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на Приватне підприємство «Глобус» та Приватне підприємство «Оксамит», які здійснили нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання Приватним підприємством «Глобус» та Приватним підприємством «Оксамит» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 31 жовтня 2019 року № 266/1994/17.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сам факт не зарахування сум єдиного соціального внеску, сплачених із заробітної плати позивача, на банківський рахунок Пенсійного фонду та Державної податкової служби, про що стверджує відповідач, за відсутності вини позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні йому страхового та пільгового стажу за вищевказані періоди. Крім того, оскільки із заробітної плати позивача щомісячно перераховувалися суми єдиного соціального внеску, а отже позивач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.

Враховуючи положення частини 3 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд приходить висновку, що відповідач 2 протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.04.2005 року по 28.04.2006 року та з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно записів у трудовій книжці позивача встановлено, що позивач у ПП «Оксамит» працювала з 04.01.2006 року по 28.04.2006 року, тобто включно по 28.04.2006 року.

Також, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 встановлено, що позивач у квітні 2006 року відпрацювала лише 28 днів.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання зарахувати до страхового стаже періоду роботи з 29.04.2006 року по 30.04.2006 року задоволенню не підлягають, оскільки у вказаний період позивач не працювала.

Таким чином, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.02.2023 № 87 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватися повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії, суд зазначає про таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 19.08.2020.02.2023 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку.

Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як визначений суб`єкт призначення.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області необхідно зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 31.12.2004 роки у приватному підприємстві «Глобус» швачкою 3 розряду; з 01.04.2005 року по 28.04.2006 року в ПП «Глобус» та в ПП «Оксамит» швачкою 3 розряду; з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року в ПП «Глобус» швачкою 3 розряду.

Отже в частині позовних вимог заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що вказані періоди не підлягають зарахуванню до пільгового стажу, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що позивач у вказані періоди виконувала роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 нарахування пенсії за віком з дати отримання права на пенсію, а саме з 20.02.2023 року, суд зазначає, що вказана вимога є передчасною, оскільки на момент розгляду справи не вирішено питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії. Суд наголошує, що нарахування пенсії буде проведено після вирішення питання про призначення пенсії, тобто після повторного розгляду заяви про призначення пенсії від 20.02.2023 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за №87 від 27.02.2023 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 31.12.2004 роки у приватному підприємстві «Глобус» швачкою 3 розряду; з 01.04.2005 року по 28.04.2006 року в ПП «Глобус» та в ПП «Оксамит» швачкою 3 розряду; з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року в ПП «Глобус» швачкою 3 розряду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України ари частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки підставою звернення до суду стало протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а також враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судового збору в розмірі 596,45 грн.

Стосовно вимоги позивача стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн., суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 р. у справі № 240/3888/19, від 31 березня 2020 р. у справі № 726/549/19, від 11 грудня 2019 р. у справі № 2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.21 р. у справі № 640/194/98/19.

Також при вирішенні даного питання, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Також, згідно Рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: договір доручення про надання правової (правничої) допомоги від 18.08.2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 29.08.2023 року серії АН № 1239274, кошторис від 18.08.2023 року на виконання послуг за договором про надання правничої допомоги адвоката та квитанцію до прибуткового касового ордера № 42 від 21.08.2023 року.

Згідно кошторис від 18.08.2023 року на виконання послуг за договором про надання правничої допомоги адвоката, визначено, що вартість наданих послуг договірна встановлюється з урахуванням: витраченого часу, а також тривалості періоду надання правничої допомоги, рівня відповідальності, необхідного для надання конкретної правової допомоги, витрат при наданні правової допомоги та становить 15000 грн., у тому числі: консультація по договору 2 год. х 500 грн. = 1000 грн., витребування, підбір, аналіз доказів і законодавства 5 год. х 1000 грн.= 5000 грн., складання позову і подання документів 6 год. х 1000 грн. = 6000 грн., гонорар за представництво в суді 4 год. х 2000 грн. = 8000 грн.

У відповідності до квитанції до прибуткового касового ордера № 42 від 21.08.2023 позивач сплатив адвокату за надання правової допомоги 15000 грн.

За таких обставин сума коштів 15000 грн. витрат позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином.

Згідно із частиною 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачі у відзивах на позовну заяву зазначили, що враховуючи незначну складність категорії справи, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. є завищеним та неспівмірним з реальним розміром наданих послуг, часом витраченим на надання послуг, критерію реальності таких витрат, внаслідок чого, заявлені позивачем до відшкодування 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Водночас, на переконання суду, визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 15000 грн. не є належним чином обгрунтованою, з огляду не відповідності її критеріям дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Суд вважає, що обумовлені кошторисом від 18.08.2023 року витрати, щодо виконаної роботи, зокрема, " консультація по договору 2 год. х 500 грн. = 1000 грн., витребування, підбір, аналіз доказів і законодавства 5 год. х 1000 грн.= 5000 грн., складання позову і подання документів 6 год. х 1000 грн. = 6000 грн." є необґрунтованими, оскільки не охоплюються цілями, що визначені ч.3 ст.134 КАС України, а найймовірніше сприяють процесу написання позовної заяви, внаслідок чого, такі витрати не повинні враховуватися при визначенні суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, на переконання суду, підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, правова позиція в аналогічних спірних правовідносинах вже сформована Верховним Судом.

Щодо гонорару за представництво в суді визначені адвокатом у кошторисі від 18.08.2023 року в розмірі 8000 грн., суд зазначає, що провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, отже, судові засідання в межах даної справи не проводились та представник позивача не приймав участь у судових засіданнях.

При цьому, суд не приймає доводи представника позивача стосовно того, що представництво позивача адвокатом в суді може відбуватись без фізичної участі сторін по справі в приміщенні суду, тобто таке представництво адвокатом інтересів клієнта (позивача) в суді відбувається з часу коли адвокат виконуючи свої повноваження підготував, сформував і подав до суду позов з доказами, на виконання цієї послуги адвокатом складено документи на представництво інтересів в суді ордер адвоката і договір правничої допомоги, та наголошує, що вище визначені адвокатам дії щодо представництво без фізичної участі входить до поняття послуг «складання позову і подання документів», а отже можуть бути заявлені самостійно у разі прийняття участі у судовому засіданні.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що сума витрат 15000 грн. на професійну правничу допомогу у справі № 200/5061//23 є непропорційною до: складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням категорії та складності справи, а також того, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, а також з огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн. є обґрунтованим та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за №87 від 27.02.2023 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відомості про страховий стаж у відповідності до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 з зарахуванням до пільгового страхового стажу також період з 01.01.2004 року по 31.12.2004 роки у приватному підприємстві «Глобус» на посаді швачки 3 розряду; з 01.04.2005 року по 30.04.2006 року в ПП «Глобус» та в ПП «Оксамит» швачкою 3 розряду; з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року в ПП «Глобус» швачкою 3 розряду, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 нарахування пенсії за віком з дати отримання права на пенсію, а саме з 20.02.2023 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за №87 від 27.02.2023 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 01.01.2004 року по 31.12.2004 роки у приватному підприємстві «Глобус» швачкою 3 розряду; з 01.04.2005 року по 28.04.2006 року в ПП «Глобус» та в ПП «Оксамит» швачкою 3 розряду; з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року в ПП «Глобус» швачкою 3 розряду.

В частині позовних вимог заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 29.04.2006 року по 30.04.2006 року у Приватному підприємстві «Оксамит» на посаді швачки 3 розряду, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 нарахування пенсії за віком з дати отримання права на пенсію, а саме з 20.02.2023 року відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судового збору в розмірі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) гривень 45 копійок, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Повний текст рішення складено та підписано 18 жовтня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська