Справа № 500/5096/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5096/23

18 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.07.2023 № 61 щодо відмови в призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дня набуття нею статусу "непрацездатна" у зв`язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме з 26.05.2023 та передати її пенсійну справу для виплати до пенсійного органу за місцем її фактичного проживання, а саме до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.07.2023 ОСОБА_1 , після досягнення пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", звернулась з заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Рішенням від 21.07.2023 №61 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, розглянувши заяву позивача за екстериторіальним принципом, відмовило в призначенні пенсії, оскільки не має необхідного загального стажу. Однак вимога щодо наявності певного стажу для визначення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника наявна лише для померлого годувальника, який на момент смерті не мав статусу "пенсіонер".

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який мав статус "пенсіонер", на час його смерті та проживала з ним разом за однією адресою, досягла на час звернення за призначенням пенсії в зв`язку з втратою годувальника пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 60 років, а тому набула права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, вважає рішення відповідача, яким висуваються вимоги щодо страхового стажу самого позивача, протиправним, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області 11.09.2023 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 14.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду документів було винесено рішення №61 від 21.07.2023 про відмову у призначенні пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В ході дослідження наданих документів із заявою від 14.07.2023 було встановлено, що позивач не надав жодного документу, який підтверджував страховий стаж. Отже, страховий стаж було обчислено згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, що становить 7 років 6 місяців 17 днів. Таким чином, прийнято законне та обгрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 12.09.2023 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області як співвідповідача до участі в справі.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 14 липня 2023 року позивачка звернулась органів Пенсійного фонду України, через вебпортал, із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.08.2023 № 1900-0214-8/32738 повідомлено ОСОБА_1 , що за результатами розгляду її заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №61 від 21.07.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного загального стажу заявниці. Відповідно до вказаного рішення вік ОСОБА_1 становить 60 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), страховий стаж особи становить 7 років 6 місяців 17 днів. У Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для призначення позивачці пенсії по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу заявниці 30 років.

Розглянувши у справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить її паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 .

Позивач відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 16.03.1989 є дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 21.02.2023.

Згідно з посвідченням серія НОМЕР_4 від 12.12.2002, ОСОБА_3 з 31.07.2002 отримував пенсію за віком.

Відповідно до довідок від 04.04.2022 №6117- та №6117- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване та фактичне місце проживання позивача і померлого співпадають.

14.07.2023 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.07.2023 №61 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу заявниці 30 років.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приписами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Частиною 1 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, зазначеною нормою права визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом п.1 ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку 58 років 6 місяців - які народилися з які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Відмовляючи у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в рішенні від 21.07.2023 №61 послалось відсутність необхідного страхового стажу заявниці 30 років.

Із матеріалів справи з`ясовано, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на час звернення за призначенням пенсії в разі втрати годувальника на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 вказаного Закону та має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Суд звертає увагу, що за приписами ст.26, 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підставою для визначення непрацездатності члена сім`ї померлого годувальника, зокрема, дружини (чоловіка) в цілях визначення права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, є досягнення останніми саме пенсійного віку необхідного для призначення пенсії за віком. Таке поняття як "страховий стаж" є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що прямо зазначено законодавцем у ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Факт досягнення позивачем пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не заперечується відповідачами.

Отже, зважаючи на те, що станом на час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії, остання досягнула пенсійного віку, визначеного ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у розумінні приписів ч.3 ст.36 вказаного Закону, вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника.

Іншою обов`язковою умовою для призначення та виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є наявність страхового стажу померлого годувальника, який має бути таким, яке було б йому необхідно для призначення пенсії по третій групі інвалідності.

Факт наявності у померлого годувальника, який на момент смерті мав статус "пенсіонер", достатнього страхового стажу також не заперечується відповідачами та підтверджується матеріалами справи.

Доводи відповідачів щодо обов`язкової наявності у ОСОБА_1 відповідного страхового стажу для визначення пенсійного віку особи на день виходу на пенсію є наслідком неправильного тлумачення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки за приписами ст.26, 38 останнього підставою для віднесення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано всіх, передбачених ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умов, необхідних для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що свідчить про невідповідність спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.07.2023 №61 критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

За приписами розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3). Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії (п.4.10).

Подана позивачем заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, після прийняття рішення передається засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Відтак, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Суд констатує, що у спірних правовідносинах нормами чинного законодавства не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб`єкта владних повноважень, окрім як призначення ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 21.02.2023 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а днем досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є 26.05.2023. Враховуючи положення ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв`язку з втратою годувальника підлягає призначенню позивачу з 27.05.2023, тобто з наступного, за днем досягнення пенсійного віку.

Відтак з урахуванням наведеного, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, для реалізації ним у повній мірі гарантованого Конституцією України права на належне пенсійне забезпечення, порушеного протиправною відмовою відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27.05.2023.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 429,44 грн. згідно квитанції на суму 858,88 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.07.2023 № 61 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27.05.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій областіна користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, Вінницька область, 21101, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.