Справа № 352/748/23
Суддя: ХОМИНЕЦЬ М. М.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 352/748/23
Провадження № 2-а/352/11/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в :

Позивач 10.04.2023 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою від 01.05.2023 суддя відкрила провадження у справі та призначила судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 02.08.2023 суд залучив до участі в справі як співвідповідача Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Заявлений позов позивач обґрунтовував тим, що згідно постанови начальника Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 від 07.03.2023 на нього накладено штраф у розмірі 1700 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП. Він визнаний винним у тому, що 27.02.2023 приблизно о 13 год 00 хв прибув до Ужгородського РТЦК та СП, де було встановлено, що він у воєнний час порушив правила військового обліку, а саме, здійснив виїзд з місця проживання ( АДРЕСА_1 ) без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказану постанову відповідача вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування. Він згідно абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає мобілізації, так як його батько ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи. Вважає, що в ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» йдеться про необхідність отримання дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виїзду з місця проживання в розумінні зміни місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що підтверджується нормою спеціального закону, яким є ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», ч. 16 ст. 8 якого встановлює заборону для громадян, які перебувають на військовому обліку, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара. Крім того, розгляд справи щодо нього 07.03.2023 відбувся без належного повідомлення про дату, час і місце, що призвело до позбавлення його права на участь в розгляді справи та можливості скористатись своїми процесуальними правами на захист. Просив скасувати постанову № 4865 від 07.03.2023.

У поданому відзиві представник відповідача Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки позов не визнав, мотивуючи тим, що 27.02.2023 ОСОБА_1 був присутній в Ужгородському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, де відносно нього була відкрита справа про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП позивачем було заявлене клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення адвоката, про що особисто ОСОБА_1 зроблено запис у протоколі. Заявлене клопотання було враховане, розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 17 год 00 хв 07.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , про що повідомлено позивача, що підтверджено його особистим підписом у протоколі. Однак, на призначену дату позивач на розгляд справи не з`явився та не повідомив причини неприбуття, розгляд справи відбувся за його відсутності. Копію постанови про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку 10.03.2023. Представник відповідача вказав на те, що незважаючи на той факт, що позивач має право на відстрочку відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з наявністю батька, який визнаний особою з інвалідністю 2 групи, він залишається в статусі військовозобов`язаного і на нього поширюються норми ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Крім того, зазначив, що належним відповідачем у справі є Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Просив у позові відмовити.

Представник позивача адвокат Волосянко Р. О. у поданій суду заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив його задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, від них не надійшло повідомлення про причини неприбуття в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що оскаржуваною постановою № 4865 від 07.03.2023 начальник Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Тищук І. М. наклав на позивача ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Позивач визнаний винним у тому, що він 27.02.2023 приблизно о 13 год 00 хв прибув до Ужгородського РТЦК та СП, де було встановлено, що він порушив правила військового обліку, а саме, у воєнний час здійснив виїзд з місця проживання ( АДРЕСА_1 ) без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частина 2 ст. 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, у виді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає порядок взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього, зокрема, частини 1 та 2 регламентують правила взяття на облік, частини 3 і 5 - зняття з обліку при зміні місця проживання.

Частиною 4 вказаної норми встановлено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

З огляду на те, що ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює заборону виїзду військовозобов`язаних з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у воєнний час, підлягає застосуванню спеціальний закон, яким є Закон України «Про правовий режим воєнного стану», стаття 8 якого передбачає заходи правового режиму воєнного стану.

Одним з таких заходів є передбачена п. 16 ч. 1 ст. 8 заборона громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України;

Аналогічна норма міститься в ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Аналіз зазначених законодавчих норм однозначно свідчить про те, що ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює заборону у воєнний час виїзду призовників, військовозобов`язаних та резервістів без дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з місця проживання саме в розумінні зміни місця проживання.

У межах розгляду даної справи суд установив відсутність належних і допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 , приїхавши 27.02.2023 у м. Ужгород Закарпатської області, змінив своє постійне місце проживання, на що не мав дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідач, на якого відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, зокрема, порушення вимог ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», та правомірності оскаржуваної постанови.

При цьому суд не піддає сумніву факт, що позивач знав про розгляд справи щодо нього, оскільки з наданої відповідачем копії протоколу про адміністративне правопорушення від 27.02.2023 відносно ОСОБА_1 вбачається, що останній просив відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю залучення адвоката, був повідомлений про наступний час, день та місце розгляду справи, що підтверджено його особистим підписом у протоколі.

Заявлена позивачем вимога до відповідача Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до задоволення не підлягає, оскільки належним відповідачем у даній справі є Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, як окремий суб`єкт владних повноважень, рішення якого оскаржується.

Предявлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову до такої особи та вирішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме скасування рішення суб`єкта владних повноважень та закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 242, 244-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволити частково.

Скасувати постанову № 4865 у справі про адміністративне правопорушення від 07 березня 2023року начальника Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Тищука Ігоря Михайловича про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: Волосянко Роман Олексійович, вул. Рєпіна, 10, м. Івано-Франківськ.

Відповідачі: Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, вул. Бородіна, 22, м. Ужгород, ;

Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, вул. Бородіна, 22, м. Ужгород, .

Повне судове рішення складено 18.10.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ