Справа № 340/6739/23
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/6739/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Охременка А.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у відмові звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Ухвалою судді від 18.08.2023 року залишено без руху позовну заяву. У встановлений суддею строк представником позивача надано суду заяву про усунення недоліків та докази сплати судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що командування Військової частини НОМЕР_2 , у якій ОСОБА_1 проходить військову службу, протиправно відмовило у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із сімейними обставинами, а саме, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим родичем за висновком ЛКК.

Ухвалою судді від 21.07.2023 року було залишено без руху позовну заяву. У встановлений суддею строк позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 25.08.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 42).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що додана до рапорту позивачем довідка ні за формою, ні за змістом не відповідає вимогам наказів Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 та від 14.02.2012 №110. Стверджує, що висновок лікарсько-консультативної комісії не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду над особою віком понад 18 років, окрім прямо визначених випадків. А тому відсутні підстави для звільнення позивача за пп. г п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". З таких підстав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 46-91).

Позивач правом подати відповідь на відзив не скористався.

Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Відповідно до витягу із наказу №120 від 20.06.2022 року, ОСОБА_1 призначено командиром одного із відділень військової частини НОМЕР_2 з 19.06.2022 (а.с. 87).

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 20.06.1984 року батьками позивача є: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_3 (батька позивача) серії НОМЕР_5 від 21.04.2023року, його батьками є: мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто ОСОБА_5 є дідом позивача.

Заключенням лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) від 24.05.2023 №327/інші, виданим КНП «Новоукраїнська міська лікарня», встановлено, що ОСОБА_5 потребує стороннього догляду.

01.02.2023 позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворим дідом (а.с.12). До рапорту, серед переліку інших документів, зокрема, додано копію заключення ЛКК №327/інші від 24.05.2023.

Як зазначено у позовній заяві та у відзиві на адміністративний позов, командування Військової частини НОМЕР_2 розглянуло рапорт та відмовило у звільненні з військової служби, посилаючись на те, що висновок лікарсько-консультативної комісії не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду над особою віком понад 18 років, окрім прямо визначених випадків.

Вважаючи дії відповідача щодо не звільнення його з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі по тексту - Закон №2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено та який діє на час розгляду цієї справи.

Позивач у позовній заяві зазначає, що подав рапорт і просив його звільнити з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворим дідом, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком (довільної форми) лікарсько-консультативної комісії від 24.05.2023 №327/інші, виданим КНП «Новоукраїнська міська лікарня» НМР щодо ОСОБА_5 , яку позивач долучив до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. У цьому висновку вказано про те, що ОСОБА_5 за станом здоров`я потребує стороннього догляду.

Водночас, відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки, як зазначено у відзиві на позовну заяву, вважає, що висновок ЛКК не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення такого догляду над особою віком понад 18 років.

Разом з цим, у відзиві на позов Військова частина НОМЕР_2 підставою для відмови у звільненні вказує недоведеність факту відсутності інших осіб, що можуть здійснити догляд за ОСОБА_5 .

Такі підстави відмови у задоволенні рапорту про звільнення та обґрунтування причин залишення рапорту позивача без реалізації, суд вважає помилковими і необґрунтованими, позаяк позивач звертався з рапортом щодо його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим дідом, а не з підстав визначених в статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому доведення відсутності інших осіб, що можуть здійснити догляд не є обов`язком позивача.

Водночас, як свідчить зміст заяв по суті, предметом спірних правовідносин є допустимість висновку ЛКК №327/інші від 24.05.2023 року для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за дідом військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317.

Підпунктом 1 п. 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерством охорони здоров`я України №189 від 09.04.2008, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку та в інших окремих випадках, визначених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 року № 407, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 р. за № 510/36132, коли форма висновку ВЛК передбачає фіксування станів осіб похилого віку та інших осіб що потребують стороннього догляду.

За наведеного, суд зауважує, що наданий позивачем висновок (заключення) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим дідом, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» №413 від 12.06.2013 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії та в окремих випадках висновком ЛКК встановленої форми.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за ОСОБА_5 , не надав, наданий висновок ЛКК викладено в довільній формі, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідачів щодо його не звільнення зі служби.

Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_5 , 1936 року народження, позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок (заключення) ЛКК №327/інші від 24.05.2023 КНП «Ковоукраїнська міська лікарня» Новоукраїнської міської ради, не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворим дідом.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 241-246, 250, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати залишити фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО