Справа № 420/20421/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.06.2023 №60 щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 по 02.06.1992 у Донецькому політехнічному інституті;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.06.2023 із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 по 02.06.1992 у Донецькому політехнічному інституті (за виключенням періоду проходження строкової військової служби з 29.06.1986 по 08.06.1988).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішенням №60 від 14.06.2023 року, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії в частині зарахування до стажу періоду навчання.

Позивач зазначає, що на підтвердження факту навчання з 01.09.1985 року по 02.06.1992 рік у Донецькому політехнічному інституті пенсійному органу надано трудову книжку, в якій зазначено період навчання та диплом НОМЕР_1 . При цьому позивач вважає неприйнятними доводи відповідача щодо неврахування страхового стажу через те, що період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 02.06.1992 року, виданого Донецьким політехнічним інститутом, перетинається з періодом проходження військової служби, оскільки він, як працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення кадрових документів на підприємстві. У свою чергу неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Позивач вказує, що листом Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (правонаступник Донецького політехнічного інституту) від 19.05.2023 за вих №01-13/291 позивачу було повідомлено, що надати уточнюючу довідку Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» не має можливості через відсутність доступу до архівів документів університету. Неможливість отримання уточнюючої довідки, з незалежних від позивача причин, не повинно впливати на його право щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 року по 02.06.1992 рік у Донецькому політехнічному інституті.

Ухвалою від 14.08.2023 року відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Від ГУ ПФУ в Херськіській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №29910/23 від 04.09.2023 року), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що розглянувши надані позивачем документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято Рішенням №60 від 14.06.2023 року, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії в частині зарахування до стажу періоду навчання. Вік позивача на день звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 55 років. Страховий стаж позивача становить 38 років 00 місяців 29 днів.

За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано: період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 02.06.1992 року, виданого Донецьким політехнічним інститутом, оскільки період перетинається з періодом проходження військової служби. Рекомендовано позивачу надати уточнюючу довідку про тривалість та форму навчання (постанова КМУ № 637).

Отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 60 від 14.06.2023 року про відмову у проведенні перерахунку позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законним та обґрунтованим.

Від ГУ ПФУ в Одеській області надійшли пояснення (вх. №2ЕП/33526/23 від 25.08.2023 року)

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято Рішенням №60 від 14.06.2023, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

Згідно з оскаржуваним рішенням за доданими позивачем документами до стажу не зараховано період навчання.

Заявнику повідомлено про необхідність подати уточнюючу довіку про тривалість та форму навчання (постанова КМУ №637), оскільки період навчання згідно диплому ФВ №786832 від 02.06.1992, виданого Донецьким політехнічним інститутом, перетинається з періодом проходження військової служби.

Позивач, вважаючи рішення №60 від 14.09.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України №1058-IV.

Частиною 3 ст. 4 Закону України №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами «в» та «д» частини третьої вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пунктах 3, 6 та 8 Порядку № 637.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

Стосовно не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 року по 02.06.1992 року у Донецькому політехнічному інституті, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «д» абзацу 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Судом встановлено, що позивач з 1985 року по 1992 рік навчався у Донецькому Політехнічному університеті. Вказане підтверджується випискою із заліково-екзаменаційних відомостей, копією диплому серії НОМЕР_2 , а також записом у трудовій книжці серії НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що у військовому білеті серії НОМЕР_4 зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у ВЛКСМ з 1982 року. Освіта середня в 1985 року, вища в 1992 році ДПІ за спеціальністю «автомобільні дороги» ФБ 786832.

На підставі наданих доказів судом встановлено, що позивач навчався у Донецькому Політехнічному університеті з 1985 року по 1992 рік.

Позивач має право на зарахування періоду навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи, що дає право на перерахунок пенсії.

Однак, згідно розрахунку стажу роботи позивача, цей період органом пенсійного фонду не був зарахований до його загального страхового стажу.

Отже, період навчання у вищому навчальному закладі підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи, який дає право на перерахунок пенсії за віком.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.06.2023 року із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 року по 02.06.1992 року у Донецькому політехнічному інституті, суд зазначає наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем, відповідно змісту оскаржуваного рішення, під час обчислення пенсії до стажу не зараховано період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1985 року по 02.06.1992 року у Донецькому політехнічному інституті.

Судом встановлено, що факт навчання позивача у вищому навчальному закладі підтверджується випискою із заліково-екзаменаційних відомостей, копією диплому серії НОМЕР_2 , а також записом у трудовій книжці серії НОМЕР_3 .

Крім того, судом також встановлено, що позивачем вживалися заходи щодо отримання уточнюючої довідки, проте листом Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (правонаступник Донецького політехнічного інституту) від 19.05.2023 за вих №01-13/291 повідомлено, що у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Донецьк, захопленням невідомими особами будівель та споруд університету, відсутній доступ до будь-якої документації університету, створеної до 03.10.2014 року, у т.ч. архівних документів осіб, які навчалися в університеті.

Відповідно до п. 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 наявний запис про навчання ОСОБА_1 . Донецькому політехнічному інституті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач навчався на денній формі у Донецькому політехнічному інституті, що свідчить про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 року по 02.06.1992 року у Донецькому політехнічному інституті.

Суд вважає протиправним не зарахування вказаного періоду навчання позивача до стажу роботи, оскільки відповідні записи містяться у трудовій книжні і не потребують підтвердження довідкою.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №60 від 14.06.2023 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.06.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 року по 02.06.1992 рік у Донецькому політехнічному інституті (за виключенням періоду проходження строкової військової служби з 29.06.1986 року по 08.06.1988 року).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 858,88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61022, Код ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №60 від 14.06.2023 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.06.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 року по 02.06.1992 рік у Донецькому політехнічному інституті (за виключенням періоду проходження строкової військової служби з 29.06.1986 року по 08.06.1988 року).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61022, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень, вісімдесят вісім копійок).

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.