Справа № 580/5079/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

12 жовтня 2023 року справа № 580/5079/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Гришанова А.І.,

за участю представників:

позивача Шаповалова А.М.,

відповідача Долі С.М.,

розглядаючи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2022 року № 263, в частині п. 19 та п. 19.3 щодо сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї механізованої батальйону, а саме вважати таким, що самовільно залишив місце розташування м. Городня Чернігівської області з 29 вересня 2022 року.

Ухвалою від 26.06.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду відкрив провадження у справі, вирішив її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Чергове засідання призначено на 12.10.2023.

Позивач до позову подав заяву про поновлення строку звернення в суд, в якій зазначив що строк звернення до суду пропущений з поважних причин. В обґрунтування поважності причин зазначив, що ним неодноразово було подано до відповідача рапорти про надання відпустки за станом здоров`я, 20.12.2022 отримано відповідь від ВЧ НОМЕР_1 від 12.12.2022 року № 1614 на рапорт позивача стосовно надання відпустки за станом здоров`я, в якій зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 263 від 29.09.2022 року, ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з м. Городня Чернігівської області після забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічи і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану, а також вважається таким, що самовільно залишив місце розташування м. Городня Чернігівської області з 29 вересня 2022 року. Позивач зазначив, що про існування оскаржуваного наказу дізнався лише 20.12.2022, однак не був належним чином повідомлений про видачу такого наказу відносно нього та відповідно не мав можливості оскаржити його у місячний строк. Вказав, що 30.05.2023 адвокат Шаповалов А.М. подав адвокатський запит до ВЧ НОМЕР_1 з метою отримання документів щодо самовільного залишення військової частини позивачем, однак відповіді на адвокатський запит на момент подання позовної заяви отримано не було. Звернув увагу, що позивачу та його представнику потрібен був деякий час для подачі адвокатських запитів, збору доказів, написання та формування позовної заяви, у позивача та його представника відсутні будь-які документи, окрім копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 263 від 29.09.2022 року, які б підтверджували правомірність видачі оскаржуваного наказу відносно ОСОБА_1 . Крім того зазначив, що позивач проходив стаціонарне лікування з 07.06.2022 по 10.06.2022, після лікування в стаціонарі позивач постійно проходить лікування та відвідує лікарів, що займає багато часу та призвело до пропуску встановленого законодавством місячного строку на звернення до адміністративного суду. Крім того, зазначив, що позивач проходив військову службу, виконував завдання, у зв`язку із чим не мав фізичної можливості вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, адже він виконував свій конституційний обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України під час воєнного стану.

20.07.2023 відповідач подав відзив на позов в якому, зокрема просив залишити позов без розгляду, зазначивши, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду, залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. Факт звернення із позовною заявою до суду не змінює часу, з якого позивач вважається таким, що мав дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

В судовому засіданні 12.10.2023 суд поставив на обговорення питання щодо строків звернення до суду з позовом.

Представник позивача підтримав заяву про поновлення строку звернення в суд, а представник відповідача заперечив проти задоволення вказаної заяви з підстав, викладених у відзиві на позов.

Під час вирішення поданої заяви та питання можливості подальшого розгляду справи, суд зазначає таке.

Ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

На підставі ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексу адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд з`ясував, що спірний наказ відповідач прийняв у період проходження позивачем військової служби, що є публічною службою, у зв`язку із чим строком звернення до суду у спірних правовідносинах є встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що позивач підтверджує обставину отримання ним 20.12.2022 відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 12.12.2022 року № 1614 на рапорт позивача стосовно надання відпустки за станом здоров`я, в якій зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 263 від 29.09.2022 року, ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з м. Городня Чернігівської області після забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічи і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану, а також вважається таким, що самовільно залишив місце розташування м. Городня Чернігівської області з 29 вересня 2022 року.

Встановлені обставини вказують на те, що про існування оскаржуваного наказу позивачу відомо з 20.12.2022, відтак із вказаної дати почав перебіг строку звернення із даним позовом до суду та відповідно датою його закінчення є 20.01.2023.

Разом з тим, цей позов поданий в суд 21.06.2023, тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення в суд на 5 місяців.

Доводи представника позивача, що 30.05.2023 він подав адвокатський запит до ВЧ НОМЕР_1 для отримання документів щодо самовільного залишення військової частини позивачем, однак відповіді на адвокатський запит на момент подання позовної заяви отримано не було, не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку, оскільки жодних доказів звернення до відповідача у період з 20.12.2022 по 30.05.2023 для отримання оскаржуваного наказу та необхідних доказів позивач до суду не надав.

Доводи представника позивача, що позивач проходив стаціонарне лікування з 07.06.2022 по 10.06.2022, після чого постійно проходить лікування та відвідує лікарів суд також вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначено вище, перебіг строку звернення із даним позовом до суду сплив 20.01.2023. Таким чином, обставини перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 07.06.2022 по 10.06.2022 мали місце вже після спливу строку звернення до суду, у зв`язку із чим не можуть бути визнані в якості поважних. Крім того, зазначені обставини лікування та відвідування лікарів після проходження стаціонарного лікування не перешкодили позивачу звернутись 21.06.2023 до суду із цим позовом.

Доводи позивача, що позивач проходив військову службу, виконував завдання, у зв`язку із чим не мав фізичної можливості вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, суд вважає безпідставними, оскільки позивач не заперечує обставину відсутності у складі ВЧ НОМЕР_1 у період із 29.09.2022.

Представник позивача також звернув увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 500/1912/22.

Суд встановив, що у справі № 500/1912/22 Верховний Суд врахував, що позивача, як учасника бойових дій, було мобілізовано у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС), у зв`язку із чим колегія суддів дійшла висновку, що вказана обставина може свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Разом з тим, суд зазначає, що представник позивач не зазначив обставин та не надав доказів, що вказували б на об`єктивну неможливість звернення в суд з цим позовом у встановлений строк у зв`язку із введенням воєнного стану. Таким чином, підстави для поновлення строку звернення, що заявлені представником позивача та встановлені Верховним Судом у справі № 500/1912/22 суттєво відрізняються, у зв`язку із чим вищевказані висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані у межах цієї справи.

Суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 17.03.2021 року у справі № 160/6430/20, відповідно до яких поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зважаючи, що у спірних правовідносинах позивач не зазначив та не надав належних доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, заяву про поновлення строку звернення суд вважає необґрунтованою, оскільки не доведено об`єктивної неможливості звернення в суд у місячний строк із дати коли позивачу стало відомо про порушення його прав оскаржуваним наказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Одночасно суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 123, 240, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 17.10.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК