Справа № 460/34167/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/34167/22 пров. № А/857/12529/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року в справі №460/34167/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя в 1-й інстанції Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення 07.06.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 07.06.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №37 від 14.09.2022.

2) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування:

- до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком №1 періодів роботи водолазом з 01.04.1996 по 31.12.1996, з 01.09.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 01.07.1999 по 31.07.1999 та з 01.10.2015 по 30.11.2015, з 01.04.2020 по 30.04.2020.

- до загального стажу період роботи з 21.09.1992 по 12.03.1996.

3) зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до:

- пільгового стажу за списком №1 періоди роботи водолазом з 01.04.1996 по 31.12.1996, з 01.09.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 01.07.1999 по 31.07.1999 та з 01.10.2015 по 30.11.2015, з 01.04.2020 по 30.04.2020.

- до загального стажу періоду роботи з 21.09.1992 по 12.03.1996.

4) зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.09.2022 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що єдиною умовою для можливості зарахування 10 років пільгового стажу для призначення пільгової пенсії є час перебування під водою з початку водолазної практики не менше 2750 годин. Зазначає скаржник, що до загального стажу позивача не зараховано періоду роботи з 21.09.1992 по 12.03.1996, з підстав внесення запису (номер та дата наказу про звільнення) чорнилом іншого кольору.

Звертає особливу увагу апеляційного суду, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято, з урахуванням принципу екстериторіальності, ГУ ПФУ у Полтавській області, і саме до цього пенсійного органу повинні бути звернені вимоги про призначення пенсії.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 07.09.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, 14.09.2022 ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зокрема, пенсійним органом не враховано період роботи на посаді водолаза з 01.04.1996 по 31.12.1996, з 01.09.1197 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 01.07.1999 по 31.07.1999 та з 01.10.2015 по 30.11.2015, з 01.04.2020, з підстав не підтвердження часу перебування під водою. А також, не зараховано періоду роботи з 21.09.1992 по 12.03.1996.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058).

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон № 1058-IV, який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Положеннями пункту 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІУ передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджено постановою КМ України від 24.06.2016 року № 461, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають водолази 1, 2, 3 групи спеціалізації робіт та інші працівники, зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше (розділ XXIII Списку № 1).

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно п.п. 1 та 2 п.2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики від 03.03.2000 № 01-3/490-02-6 пільговий стаж водолазів обчислюється таким чином:

п.1. якщо час перебування під водою з початку водолазної практики становить менше 2 750 годин, то в стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, зараховуються ті місяці, коли час роботи під водою становить не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць);

п.2 якщо час перебування під водою з початку водолазної практики становить 2 750 годин і більше, то час перебування під водою з початку водолазної практики протягом 2 750 годин відповідає 10 рокам пільгового стажу. Час перебування під водою понад 2 750 годин підраховується відповідно до пункту 1.

В даному випадку спірним є не зарахуванням відповідачем до пільгового стажу періодів з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.04.1996 по 31.12.1996, з 01.09.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 01.07.1999 по 31.07.1999 та з 01.10.2015 по 30.11.2015, з 01.04.2020 по 30.04.2020.

Підставою незарахування до пільгового стажу спірних періодів є висновки відповідача про те, що відсутнє підтвердження роботи під водою в кількості не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць).

Разом з тим, довідкою Рівненської обласної комунальної аварійно-рятувальної служби на водних об`єктах від 07.06.2022 підтверджено час перебування під водою водолаза за період з 2015 по 2020 рік.

Крім того, особова книжка водолаза № 1 від 04.07.1989 свідчить, що облік часу під водою позивача дорівнює: 1989 рік 84 год. 50 хв.,1990 рік 43 год. 42 хв., 1996 рік 442 год. 26 хв., 1997 рік 212 год. 01 хв., 1998 рік 482 год 13 хв., 1999 рік 94 год. 44 хв., 2015 рік 71 год. 15 хв., 2016 рік 308 год. 00 хв., 2017 рік 297 год. 05 хв., 2018 рік 323 год 55 хв., 2019 рік 307 год. 14 хв., 2020 рік 812 год. 50 хв.

Загальний час перебування під водою складає 2749 год.15 хв.

Відтак, матеріалами спорави не підтверджено наявність часу перебування позивача під водою з початку водолазної практики не менше 2750 годин.

З системного аналізу наведених правових норм та наданого роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики суд доходить висновку, що оскільки згідно наданих позивачем відомостей не кожного року роботи нараховувалося 275 водо-годин, то для обрахунку пільгової пенсії позивача необхідно враховувати лише ті місяці, в яких було нараховано більше 25 годин перебування під водою.

Отже, розрахунок стажу, який підлягає до зарахування на пільгових умовах відповідно до Списку №1 становить:

1996 рік - понад 275 год. / рік до зарахування підлягає період з 01.04.1996 по 31.12.1996;

1997 рік - 25 годин на місяць - до зарахування підлягає період з 01.09.1197 по 31.12.1997,

1998 рік - понад 275 год. / рік до зарахування підлягає період з 01.01.1998 по 31.12.1998,

1999 рік - 25 годин на місяць - до зарахування підлягає період з 01.07.1999 по 31.07.1999

2015 рік - 25 годин на місяць - до зарахування підлягає період з 01.10.2015 по 30.11.2015,

2020 рік - 25 годин на місяць - до зарахування підлягає період з 01.04.2020 по 30.04.2020

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що стаж який підлягає до зарахування позивачу в пільговому обчисленні становить 2 роки 8 місяців.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731 (далі Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Враховуючи, що усі записи в трудовій книжці позивача за спірні періоди, які не враховані відповідачем до пільгового стажу, містять відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах (зазначена посада позивача, яка включена до Списку № 1), а особиста книжка водолаза підтверджує наявність необхідної кількості годин під водою, доводи відповідача у спірному рішенні про ненадання позивачем довідок, що підтверджують час пепребування водолаза під водою, є безпідставними та необгрунтованими.

В даному контексті слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, що набрала чинності з 21.08.1992, та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 (далі Порядок №№ 442) та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Однак особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

При цьому роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу відповідача, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII - за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункту а статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суду приходить до переконання, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

При цьому суд враховує, що при прийнятті рішення від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації. Такі висновки Верховного Суду України не суперечать зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням наведених приписів законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано не зараховано до спеціального стажу періоди його роботи з підстав відсутності атестації робочих місць за відповідні періоди роботи.

Колегія суддів визнає слушними доводи суду першої інстанції про те, що згідно з вимогами статті 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи до 1 січня 2004 року є трудова книжка, а інші документи беруться до уваги лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.

Доводи відповідача про те, що вказаний стаж не можна зарахувати, безпідставні, оскільки на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Водночас підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 10.12.2020 у справі №195/851/17.

Тому, підстав для не включення до загального стажу періоду роботи позивача з 21.091992 по 12.03.1996 у відповідача не було.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як видно з матеріалів розглядуваної справи, на момент звернення із заявою про призначення пільгової пенсії позивачу виповнилося 55 років. Позивач мав понад 25 років трудового стажу та 6 років 8 місяців пільгового стажу (з врахуванням 2016-2019 років, які не були спірними та зараховані до пільгового стажу пенсійним органом).

Положеннями ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Враховуючи вищезазначені положення, позивач набув права на зменшенням пенсійного віку на 6 років, тобто в 54 роки.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача за Списком № 1 відповідні спірні періоди та призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому колегія суддів вважає за необхідне вказати, що покликання апелянт на прийняту Пенсійним фондом України Постанову № 225-1 від 16.12.2020 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", у пункті 4.2 якої визначено, що після реєстрації заявитасканування копій документів засобами програмного забезпеченнязапринципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, щопризначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) електронну пенсійну справу, а тому заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не впливає на захист порушеного права позивача, бо вказана постанова лише регулює внутрішній порядок розгляду заяв органами Пенсійного фонду України. Відтак вказана обставина не може слугувати підставою для скасування судового рішення.

Подана заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке прийняло рішення №37 від 14.09.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи.

Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Колегія суддів вважає, що обраний в цій справі спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Зокрема, відповідно до п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затв. постановою правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005 р. (в редакції, діючій на момент прийняття спірного рішення), після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, оскільки позивач проживає у Рівненській області, звернувся до цього пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, тому судом підставно покладено зобов`язання саме на ГУ ПФ України у Рівненській області.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року в справі №460/34167/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 18 жовтня 2023 року.