Справа № 500/5075/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5075/23

18 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

визнати протиправним рішення про відмову Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області у переведенні на пенсію в разі втрати годувальника №99 від 28.07.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пенсію у зв`язку з втратою годувальника як інваліда II групи з дитинства з 26.01.2023 та здійснити необхідний перерахунок.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має статус інваліда дитинства, вперше був визнаний інвалідом ІІ групи у віці 17 років, загальне захворювання. ОСОБА_1 , як дочка померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , маючи право на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", звернулася із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області. Однак рішенням №99 від 28.07.2023, визнаючи факт настання інвалідності до досягнення 18 років, як цього й вимагає ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", маючи в матеріалах пенсійної справи виписку з актів огляду, в яких зазначено причини інвалідності, надаючи статус "інвалід з дитинства" (зазначено в пенсійному посвідченні також), сам собі суперечачи, відповідач відмовив у переведенні ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника як особи, яка втратила годувальника та стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві як співвідповідача до участі в справі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 31.08.2023 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІ групи з 20.08.1980 згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ВМ-76 №235217 (причина інвалідності загальне захворювання). Згідно з випискою з акту огляду МСЕК серії ВТЭ-16 №013893, яка видана 23.10.1989, позивачу з 23.10.1989 встановлено ІІ групу інвалідності (причина інвалідності інвалідність з дитинства). 25.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії (у зв`язку із втратою годувальника). Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняло рішення №99 від 28.07.2023 про відмову у переході на інший вид пенсії.

Відповідач звертає увагу на те, що на момент встановлення вперше причини інвалідності "інвалідність з дитинства " позивачу виповнилось 26 років. При цьому, Козівська міжрайонна МСЕК повідомила про те, що у медикоекспертній справі ОСОБА_1 відсутні виписки лікувальних закладів, які б свідчили про наявність інвалідизуючої патології у неї до досягнення 18 років. Отже, у пенсійного органу відсутні правові підстави для переведення позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.07.2023 №99 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії відповідно до його заяви. Пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. До непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника належать особи, зазначені у ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловік (дружина), батько, мати померлого годувальника за умови досягнення пенсійного віку або якщо вони є інвалідами; діти померлого годувальника за умови, що їм не виповнилося 18 років та незалежно від віку, якщо вони стали інвалідами до 18 років; діти померлого старші за 18 років, які навчаються за денною формою навчання у вищих учбових закладах I-IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах до закінчення ними навчальних закладів, але тільки до досягнення ними 23 років. Згідно ст.115 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарськоконсультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві розглянуто надані документи та матеріали пенсійної справи. Згідно первинної виписки акту з огляду ВМ-76 №235217 зазначено причину інвалідності заявниці, як загальне захворювання з 31.07.1980 року (у віці 17 років), а у даних Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи відсутні виписки лікувальних закладів, які б свідчили про наявність інвалідизуючої патології у ОСОБА_1 до 18 років. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними, яке діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Розглянувши у справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-4), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи з дитинства, довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.9).

Позивач відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 22.07.2023 є дочкою ОСОБА_2 (а.с.7), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 25.01.2023 (а.с.8).

25.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №99 від 28.07.2023 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, посилаючись на відсутність підстав. В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. До непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника належать особи, зазначені у ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловік (дружина), батько, мати померлого годувальника за умови досягнення пенсійного віку або якщо вони є інвалідами; діти померлого годувальника за умови, що їм не виповнилося 18 років та незалежно від віку, якщо вони стали інвалідами до 18 років; діти померлого старші за 18 років, які навчаються за денною формою навчання у вищих учбових закладах I-IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах до закінчення ними навчальних закладів, але тільки до досягнення ними 23 років. Згідно ст.115 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарськоконсультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності). Згідно первинної виписки акту з огляду ВМ-76 №235217 зазначено причину інвалідності заявниці, як загальне захворювання з 31.07.1980 року (у віці 17 років), а у даних Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи відсутні виписки лікувальних закладів, які б свідчили про наявність інвалідизуючої патології у ОСОБА_1 до 18 років.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приписами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Частиною 1 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з п.2 ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Відповідно до п.2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія; 3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) відомості про місце проживання; 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Згідно п.2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років. Тобто є два випадки для призначення пенсії такого виду пенсії: як встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку, так і настання інвалідності у віці до 18 років.

Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення категорії "інвалідність з дитинства" МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено.

За ч.3 ст.1 Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням інвалідам з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Відповідно до п.1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009, медико-соціальна експертиза хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Таким чином, статус "інвалід з дитинства" встановлюється в день надходження до комісії документів виключно після 18 років.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.10.2021 у справі №759/6651/16-а, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Відмовляючи у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві в рішенні №99 від 28.07.2023 послалось на те, що згідно первинної виписки акту з огляду ВМ-76 №235217 зазначено причину інвалідності заявниці, як загальне захворювання з 31.07.1980 (у віці 17 років), а у даних Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи відсутні виписки лікувальних закладів, які б свідчили про наявність інвалідизуючої патології у ОСОБА_1 до 18 років.

Як встановлено судом і це не заперечується відповідачами, позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи з 20.08.1980, тобто у віці 17 років, згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ВМ-76 №235217 від 31.07.1980 (причина інвалідності загальне захворювання) (а.м.12).

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії ВТЭ-16 №013893 від 23.10.1989, позивачу з 23.10.1989 встановлено ІІ групу інвалідності (причина інвалідності інвалідність з дитинства) (а.с.13).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0003957 від 29.05.2013, позивачу з 15.05.2013 встановлено ІІ групу інвалідності довічно (причина інвалідності інвалідність з дитинства) (а.с.14).

Таким чином, вказаними вище документами підтверджується те, що позивач має медичні показання для визнання особою з інвалідністю до 18 років.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві протиправно відмовило ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, із посиланням на відсутність документів, згідно яких вона визнана інвалідом з дитинства до досягнення 18 років, що свідчить про невідповідність спірного рішення №99 від 28.07.2023 критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

За приписами розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3). Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії (п.4.10).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, після прийняття рішення передається засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Відтак, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Суд констатує, що у спірних правовідносинах нормами чинного законодавства не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб`єкта владних повноважень, окрім як переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 25.01.2023 вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв`язку з втратою годувальника підлягає призначенню позивачу з 26.01.2023, тобто з наступного, за днем смерті його матері.

Відтак з урахуванням наведеного, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, для реалізації ним у повній мірі гарантованого Конституцією України права на належне пенсійне забезпечення, порушеного протиправною відмовою відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26.01.2023.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України від "Про судовий збір".

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №99 від 28.07.2023 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26 січня 2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ 53, 04053, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.