Справа № 600/4206/22-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4206/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення №70 від 17.09.2022 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17.09.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи позивача з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р. та з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р., згідно записів трудової книжки. Крім того, відповідачем не в повній мірі враховано страховий стаж за період зайняття підприємницькою діяльністю та перебування на податковому обліку як платника єдиного податку. Позивач вказує, що допущені роботодавцем помилки під час заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування до страхового стажу періоду роботи на вказаній посаді та позбавляти особу права на призначення пенсії. З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у відзиві на позов зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначені йому пенсії за віком, оскільки його страховий стаж становить менше 29 необхідних років. Відповідач вказує, що незарахування періоду роботи позивача з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р. зумовлене тим, що назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства при прийомі на роботу. Також позивач зазначив, що незарахування періоду роботи позивача з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р. зумовлене відсутністю дати звільнення, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. З вказаних підстав відповідач вказав про відсутність обставин для задоволення позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.10.2022 р. звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, у рішенні №70 від 17.09.2022 р. відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку із тим, що страховий стаж позивача є менше необхідних 29 років для призначення пенсії. Відповідачем під час відмови у призначенні пенсії також було вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, відображені в трудовій книжці з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р., оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства при прийомі на роботу, з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р., оскільки відсутня дата звільнення, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. (а.с. 11-12, 29).

Матеріали справи містять копію трудової книжки позивача, в якій містяться відомості про період роботи, зокрема: з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р. у фірмі «Каштан»; з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р. НКУ «Бук-Крок». (а.с. 15-16).

Згідно довідки Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 31.08.2022 р. зазначено, що ФОП ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку, як фізична особа-підприємець з 27.12.2004 р. по 26.12.2018 р. В період з 01.01.2005 р. по 31.12.2011 р. здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку. В період з 23.01.2012 р. по 01.07.2014 р. здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку група 2 (20%). Зазначено, що за вказані періоди було сплачено такі суми єдиного податку: з 2005 р. по 2010 р.- 200 грн щомісячно; за 2011 р. 86 грн щомісячно; за 2012 р. 214,60 грн щомісячно; за 2013 р. 229,40 грн щомісячно; за січень-червень 2014 р. 243,60 грн щомісячно. (а.с. 17).

Матеріали справи містять розрахунки стажу для розрахунку права на призначення пенсії в якому зазначено, що стаж позивача становить 27 років 1 місяць 27 днів, а страховий стаж з урахуванням перетину періодів становить 26 років 3 місяці 19 днів. (а.с. 10, 30-32).

Згідно інформації Трудового архіву Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 30.11.2022 р. №01-12/565 зазначено, що документи з кадрових питань Науково-консультативного центру «Бук-Крок» до архіву не передавались. (а.с. 14).

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ст. 7 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що умовою призначення пенсії за віком є досягнення особою віку 60 років за наявності трудового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п. 1.1 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, у п. 3 Порядку зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Відповідно до записів трудової книжки позивача вставлено, що ОСОБА_1 з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р. у фірмі «Каштан»; з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р. НКУ «Бук-Крок».

Згідно матеріалів справи, позивачу не зараховано періоди роботи, відображені в трудовій книжці з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р., оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства при прийомі на роботу, з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р., оскільки відсутня дата звільнення, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

Так, з приводу вказаних доводів відповідача, суд зазначає, що спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а.

Крім того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Окрім того, суд звертає увагу, що у постанові від 12.12.2019 р. по справі № 229/3431/16-а, в подібних правовідносинах, Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів скаржника, оскільки обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховуючи ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини та зазначені висновки Верховного Суду, суд вважає, що наявні правові підстави для зарахування до стажу позивача спірних періодів роботи з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р. та з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р.

Також судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи розрахунку стажу позивача вбачається, що відповідачем за період господарської діяльності позивача як фізичної особи-підприємця з 01.01.2005 р. по 30.06.2014 р. не зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди: з 01.12.2006 р. по 30.04.2007 р., 01.09.2007 р. по 31.12.2007 р., за 2009 р.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1(далі - Порядок №22-1).

Згідно з пп.2 п. 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

03.07.1998 р. Президентом України прийнято Указ "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" №727/98 (далі Указ №727/98).

Відповідно до п. 2 зазначеного Указу №727/98 (чинного на час сплати позивачем єдиного податку) суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно із п. 6 Указу №727/98 суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Дію Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 №4014-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності", який набрав чинності з 01.01.2012.

При цьому, законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку, та сплачувати його у позивача не було.

Як встановлено судом відповідно до довідки Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 31.08.2022 р., ФОП ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку, як фізична особа-підприємець з 27.12.2004 р. по 26.12.2018 р. В період з 01.01.2005 р. по 31.12.2011 р. здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку. В період з 23.01.2012 р. по 01.07.2014 р. здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку група 2 (20%). За вказані періоди було сплачено такі суми єдиного податку: з 2005 р. по 2010 р.- 200 грн щомісячно; за 2011 р. 86 грн щомісячно; за 2012 р. 214,60 грн щомісячно; за 2013 р. 229,40 грн щомісячно; за січень-червень 2014 р. 243,60 грн щомісячно.

Таким чином, судом встановлено, що за період з 01.01.2005 р. по 30.06.2014 р. позивачем сплачено щомісячно як фізичною особою-підприємцем єдиний податок, а тому зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. З вказаних підстав суд вважає, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано обраховано у повному обсязі страховий стаж за період зайняття підприємницькою діяльністю та перебування на податковому обліку як платника єдиного податку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 березня 2020 року у справі № 414/1864/16-а, від 26 березня 2021 року у справі №414/1221/17.

З урахуванням встановлених судом обставин, а також з урахуванням періоду роботи позивача з 12.11.1990 р. по 29.11.1993 р. та з 01.12.1993 р. по 30.04.1996 р., а також спірних періодів зайняття підприємницькою діяльністю та перебування на податковому обліку як платника єдиного податку з 01.12.2006 р. по 30.04.2007 р., 01.09.2007 р. по 31.12.2007 р., за 2009 р., загальний стаж позивача становить понад 29 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №70 від 17.09.2022 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 45 Закону №1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідачем не обґрунтовано правомірність прийняття рішення №70 від 17.09.2022 р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком, а відтак суд дійшов висновку про визнання його протиправним та скасування. Крім того, у зв`язку із досягненням позивачем пенсійного віку 16.09.2022 р. та звернення до відповідача із заявою у трьохмісячний термін з вказаної дати, правомірними є вимога позивача про зобов`язання пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з наступного дня після досягнення пенсійного віку, а саме з 17.09.2022 року.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення №70 від 17.09.2022 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17.09.2022 року.

4. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн згідно платіжної квитанції № ПН2653576 від 06.12.2022 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ).

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, м.Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Суддя Т.М. Брезіна