Справа № 240/4410/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4410/23

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

17 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2023 року, позивач ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 29340,74 грн від 26.02.2021 №Ф-3034-51.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 №Ф-3034-51 на суму 29340,74 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що зі змісту оскаржуваної вимоги не можливо встановити період за який нараховано борг, що в свою чергу позбавляє можливості підтвердити чи спростувати факт сплати ЄСВ у певний період, при цьому відсутність у сформованому податковим органом документі обов`язкових вихідних даних свідчить про наявність протиправного характеру винесеної вимоги відтак, суд дійшов висновку, що контролюючим органом помилково нараховано позивачу заборгованість за несвоєчасну сплату (перерахування) єдиного внеску.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог апеляційної скарги зазанчає, що не залежно від обраної системи оподаткування ФОП зобов`язаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а органам ДПС України надано право формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу при встановленні наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій. Позивач (ФОП ОСОБА_1 ) станом на 23.01.2023 звітність з єдиного внеску за 2018, 2019, 2020 роки не подавав/не надсилав, також позивачем не подано до контролюючого органу форму 8-ОПП або письмове повідомлення про відсутність підприємницької діяльності у спірний період 2017 2021 років. Отже, враховуючи наявність заборгованості по єдиному соціальному внеску, на виконання вимог пункту 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та на підставі даних ІТС контролюючих органів, позивачу контролюючим органом правомірно сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.

Позивач, скористався правом подання письмового відзиві на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти доводів відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем, 11.06.2008 позивачем було здійснено державну реєстрацію, як фізичної особи - підприємця (загальна система оподаткування).

26 лютого 2021 року Головне управління ДПС у Житомирській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформувало позивачу вимогу про сплату боргу №Ф-3034-51 з єдиного внеску на загальну суму 29340,74 грн.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття вимоги про сплату недоїмки №Ф-3034-51 від 26.02.2021, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками зазначеними в рішенні суду першої інстанції, та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі -ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частина 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає платників єдиного внеску.

Згідно з п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є, зокрема: роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 3 ч. 8 та ч. 12 ст. 9 вказаного Закону визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок: особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено з матеріалів справи наданих відповідачем та не спростовані позивачем, відповідно до інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» у ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість на загальну суму 29 340,74 грн, яка виникла за рахунок нарахувань:

- за січень березень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.04.2018;

- за квітень червень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.07.2018;

- за липень вересень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018;

- за жовтень грудень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 21.01.2019;

- за січень березень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.04.2019;

- за квітень червень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.07.2019;

- за липень вересень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 21.10.2019;

- за жовтень грудень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 20.01.2020.

Враховуючи зміни до Закону №2464, внесені Законами України від 17.03.2020 №533- IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та від 13.05.2020 №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та йснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», в частині звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за березень, квітень та травень 2020 року ФОП ОСОБА_1 було централізовано нараховано єдиного внеску:

- за січень - лютий 2020 року на суму 2078,12 грн по терміну сплати 21.04.2020;

- за червень 2020 року на суму 1039,06 грн по терміну сплати 20.07.2020;

- за липень-вересень 2020 року на суму 3178,12 грн по терміну сплати 19.10.2020;

- за жовтень-листопад 2020 року на суму 2200,00 грн по терміну сплати 19.01.2021.

Отже, у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску, відповідачем сформовані оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) щодо сплати позивачем суми боргу по єдиному внеску.

Зазначені відомості спростовують висновки суду першої інстанції щодо підстави для задоволення позовних вимог про те, що зі змісту вимоги №Ф-3034-51 від 26.02.2021 з єдиного внеску на загальну суму 29340,74 грн. не можливо встановити період за який нараховано борг, та вважає їх безпідставними. Оскільки в матеріалах справи є вищезазначені дані необхідні для встановлення періоду нарахування боргу.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені вище обставини, які були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог на основі відсутності вищезазначеної інформації.

Крім того, колегія суддів наголошує, що відповідно до положень частини першої статті 77 КАС Ураїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З урахуванням вказаного, колегія суддів зазначає, що недоїмка на загальну суму 29340,74 грн. за період 2018 - 2021 рік, була правильно встановлена податковим органом, а тому підлягала сплаті позивачем. Тобто, враховуючи несплату позивачем єдиного соціального внеску з січня 2018 року по листопад 2020 року та не припинення підприємницької діяльності в даний період, що не спростовано позивачем, контролюючим органом правомірно прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) за даний період.

Разом з тим, з аргументів позовної заяви судом встановлено, що позивач вказує про відсутність підстав для сплати позивачем, як фізичною особою-підприємцем, єдиного внеску, оскільки він був зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте, підприємницькою діяльністю в спірний період, не займався, не отримував дохід від такої діяльності та не подавав звітність про отриманні доходи оскільки законодавством врегульоване питання стосовно того, що фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування і не отримували доходу, дискримінували по відношенню до фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та не отримували доходу. Таким чином, законодавчо було вирішено списати зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування та не отримували доходу упродовж з 01.01.2017 по 01.12.2020, але позивач стверджує, що не скористався такою можливістю, так як не знав про існування боргу зі сплати єдиного соціального внеску та не отримував від відповідача вимог про сплату боргу з єдиного соціального внеску та будь-якої інформації про наявність такого боргу.

Вважає, що факт невикористання позивачем процедури списання недоїмки зі сплати внеску, ніяким чином не доводить законність вимоги, оскільки законодавець визнав, що вона прийнята на підставі дискримінаційної норми права.

Як наслідок, на переконання позивача факт невикористання позивачем процедури списання недоїмки зі сплати внеску, ніяким чином не доводить законність вимоги, оскільки організація процедури списання боргу із ЄСВ є обов`язком відповідача, а не його дискреційними повноваженнями.

З даними твердженнями позивачами колегія суддів не погоджується, оскільки дослідивши наведені обставини та проаналізувавши правові норми, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла таких висновків.

03.06.2020 опубліковано Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13.05.2020 № 592-ІХ, яким законодавець визнав дискримінаційними норми закону про ЄСВ, стосовно нарахування та сплати єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями, які не отримують дохід (далі - Закон №592-ІХ), та вніс наступні зміни до пункту 2 частини першої статті 7 Закону, а саме: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З пояснювальної записки до проекту Закону №592-ІХ встановлено, що його прийняття обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Крім цього, розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-УІ (у редакції Закону №592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Законом України від 04.12.2020 №1072-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 04.12.2020 №1072-ІХ внесено зміни до п. 9 прим. 15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Цими змінами процедури, передбачені при списанні сум недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів і пені на виконання вимог Закону України від 13.05.2020 №592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» продовжені до 01.03.2021.

Відповідно до внесених Законом № 1072-ІХ змін підлягають списанню у порядку, визначеному Законом №2464-VІ, несплачені станом на 01.12.2020 суми недоїмки, нараховані фізичним особам - підприємцям (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та особам, які проваллю незалежну професійну діяльність, за період з 01.01.2017 до 01.12.2020, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо дотримано такі умови:

- такими платниками у відповідних місяцях періоду з 01.01.2017 до 01.12.2020 не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб;

- якщо до 01.03.2020 подано необхідні документи, а саме:

а) для фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування):

- заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, яка подається державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця (якщо така заява не подавалася раніше);

- заяву про списання заборгованості;

- звітність відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону №2464-VI за період з 01.01.2017 до 01.12.2020, які подаються до податкового органу за основним місцем обліку (якщо така звітність не подавалася раніше або була подана з помилками).

Отже, законодавець визначив, що фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування і не отримували доходу, дискримінували по відношенню до фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та не отримували доходу.

Таким чином законодавчо вирішено, що списати зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування та не отримували доходу упродовж з 01.01.2017 по 01.12.2020, за певною процедурою.

Крім того, Міністерство фінансів України листом від 26.08.2020 №11220-16-62/26150 також надало роз`яснення щодо порядку застосування дії пункту 9-15 Закону №2464-VI, в якому вказало, що обов`язковою умовою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року є виконання вимог, встановлених пунктом 9-15 Закону №2464-VI, зокрема подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року заяви про списання заборгованості, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності або заяви до податкового органу про зняття з обліку, та подання звітності з єдиного внеску. Враховуючи вищенаведене, дія пункту 9-15 Закону №2464-VI поширюється на фізичних осіб - підприємців, які перебували в стані припинення до набрання чинності пунктом 5 розділу I Закону України від 13.05.2020 №592.

Отже, що підставою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску є факт відсутності отриманого фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування доходу у період з 01.01.2017, своєчасне звернення до контролюючого органу з відповідною заявою, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності, подання звітності з єдиного внеску.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач не скористався зазначеною можливістю щодо списання зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування та не отримували доходу упродовж з 01.01.2017 по 01.12.2020, оскільки позивачем не було дотримано процедури та вимог щодо списання заборгованості зі сплати єдиного внеску

Тобто, позивач не перевірив наявність у нього недоїмки, не подав відповідну заяву та звітність з нарахування ЄСВ самостійно до 01.03.2020, у зв`язку з чим не скористався зазначеною можливістю щодо списання зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску фізичних осіб-підприємців.

Так, прийняттю рішення про списання заборгованості з єдиного внеску передує проведення податковим органом протягом 15 робочих днів камеральної перевірку, за результатом якої податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені. Така камеральна перевірка відповідачем не здійснювалася.

Матеріали справи свідчать, що позивачем не дотримано всіх вимог, визначених пунктом 9-15 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ, які необхідні при реалізації права на списання нарахованої заборгованості з ЄСВ, що не заперечується самим позивачем.

Тобто, рішення про списання такої недоїмки приймається контролюючим органом після аналізу та перевірки поданих суб`єктом господарювання документів, а тому твердження про безумовне списання позивачеві такої заборгованості є лише його припущенням та не може бути прийняте судом.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 29340,74 грн від 26.02.2021 №Ф-3034-51 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.