Справа № 140/5484/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №140/5484/21

адміністративне провадження №К/990/17461/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Стрелець Т.Г., Берназюка Я.О., розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради про скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду у складі судді Денисюка Р.С. від 26.10.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Довгополова О.М., Гудим Л.Я., Святецького В.В. від 04.04.2023,

УСТАНОВИВ:

ВСТУП

Позивач вважав, що у 2021 році законодавством не було передбачено обов`язку замовника сплачувати пайову участь у разі будівництва об`єкту й з цих підстав стверджував, що не повинен був зазначати цієї інформації у декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Наполягав, що повернення органом державного архітектурно-будівельного контролю такої декларації з підстав неповноти вказаних у ній даних є протиправним.

Верховний Суд дійшов висновку, що у 2020 році чинним на той час законодавством, за винятком визначених законом випадків, було регламентовано обов`язок замовників будівництва сплачувати пайову участь щодо об`єктів, будівництво яких розпочато у цьому ж році, і такий обов`язок зберігався за замовниками до введення об`єкта в експлуатацію, у тому числі у 2021 та наступних роках, на підставі відповідної декларації, у якій повинні відображатись дані стосовно сплати пайової участі.

Відсутність такої інформації вказує на неповноту наведених у вищезгаданій декларації даних й свідчить про її оформлення з порушенням встановлених законом вимог, є підставою для повернення цього документа замовнику.

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

I.I Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради (далі також Відділ ДАБК, відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення, викладене у формі повідомлення про повернення на доопрацювання його декларації №ВЛ82 від 03.03.2021 про готовність об`єкта до експлуатації, та зобов`язати повторно розглянути декларацію №ВЛ82 від 03.03.2021 про готовність об`єкта до експлуатації - «Нове будівництво закладу торгівлі або закладу громадського харчування на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :31:052:0046, код 1230.1» (далі також спірне, оскаржуване рішення).

2. На переконання позивача оскаржуване рішення є протиправним та прийнятим з порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» й Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 №750).

3. Такі доводи аргументовані тим, що відповідно до внесених змін до законодавства він не повинен був сплачувати внески на пайову участь з 01.01.2021.

4. Зазначав, що підставою для повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації згідно Порядку є невідповідність її змісту вимогам законодавства, чого в даному випадку з його сторони не було.

5. Крім того звертав увагу на те, що орган контролю при реєстрації декларації перевіряє тільки повноту даних зазначених у ній, та правильність її заповнення. Вказане, на думку позивача, свідчить про незаконність прийнятого рішення відповідачем.

I.II Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

6. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.10.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023, у задоволенні позову відмовлено.

7. Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до підпункту 6 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якою з 01.01.2020 з Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено статтю 40, що передбачала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

8. Суди підкреслювали, що в силу приписів частин четвертої, шостої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю наділений повноваженнями на прийняття рішень, зокрема, про повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в паперовій формі, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог.

9. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій застосували норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими передбачався обов`язок замовника будівництва протягом 2020 року у строк, розмірі та в прядку, встановленому цим Законом, перераховувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, звертатися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.

10. Встановивши, що ОСОБА_1 розпочав будівництво об`єкта у червні 2020 року, подавши 26.06.2020 повідомлення про початок виконання будівельних робіт, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що розпочате позивачем у червні 2020 року будівництво не підпадає під дію підпункту 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», а отже замовник цього об`єкта мав сплачувати пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відображати інформацію про це у декларації про готовність об`єкта до експлуатацію.

11. З цих підстав суди попередніх інстанцій констатували правомірність спірного рішення відповідача й не вбачали того, що це рішення порушує права ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у позові відмовили.

I.III Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє земельною ділянкою площею 0,04 га в у АДРЕСА_1 .

14. Управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради 09.03.2016 позивачу видано містобудівні умови та обмеження на будівництво закладу торгівлі або закладу громадського харчування за вказаною адресою, у пункті 14 яких визначено укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Луцька не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації замовника про його укладення, але до початку робіт.

15. 26.06.2020 Відділом ДАБК було зареєстровано повідомлення за №ВЛ 66 про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС 1), «Нове будівництво закладу торгівлі або закладу громадського харчування на АДРЕСА_1 ».

16. 19.02.2021 ОСОБА_1 подав повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт №ВЛ66.

17. 01.03.2021 позивачем було подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - «Нове будівництво закладу торгівлі або закладу громадського харчування на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :31:052:0046, код 1230.1», у пункті 22 якої вказано, що пайова участь не сплачується відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

18. Повідомленням від 03.03.2021 №ВЛ82 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації повернуто позивачу на доопрацювання з підстав, визначених абзацом 1 пункту 19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, оскільки у декларації відсутня інформація щодо сплати пайової участі. Декларація заповнена з порушеннями, що суперечить додатку 3 вищевказаного Порядку.

19. Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся з до суду з цим позовом.

III. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

20. В обґрунтуванні доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» у випадку, коли станом на 2020 рік договір про пайову участь не був укладений, а декларація про готовність об`єкта до експлуатації була подана в 2021 році.

21. У відзиві на касаційну скаргу відповідач наводить доводи про те, що суди попередніх інстанцій, на його думку, ухвалили законні та обґрунтовані рішення й вирішили спір у справі, що розглядається, з урахуванням усіх обставин у справі та їх належним з`ясуванням, підтвердженням доказами, правильно застосували норми матеріального і не допустили порушень норм процесуального права.

22. Окрему увагу Відділ ДАБК звертає на те, що обов`язок замовника наводити інформацію щодо сплати пайової участі у декларації про готовність об`єкта до експлуатації передбачено підпунктом 6 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

23. Також стверджує, що обов`язок сплатити пайову участь згідно з тим же пунктом 2 вищеназваного Закону в розмірах, порядку та строки, які ним передбачені, зберігався для позивача упродовж усього 2020 року, оскільки повність пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту скасовано лише з 01.01.2021.

24. Тому вважає, що позивач, розпочавши будівельні роботи у 2020 році, повинен був у цьому ж році сплатити пайову участь й відобразити ці дані у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, відсутність яких, на думку відповідача, свідчить про неповноту даних, наведених у такій декларації.

25. У зв`язку з цим скаржник підкреслює, що відповідно до закону такі обставини є підставою для повернення вищевказаної декларації на доопрацювання, що, однак, не позбавляє права замовника повторно подати цей документ після усунення недоліків, які зумовили його повернення.

26. Відповідачем у відзиві на касаційну скаргу наводяться посилання на постанови Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №909/1143/19, від 16.03.2021 у справі №906/114/20, від 31.03.2021 у справі №909/1402/19 відповідно до змісту яких замовники не звільнялись від сплати пайової участі у 2020 році й мали відповідний обов`язок на підставі норм пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

27. А також наголошує на висновках Верховного Суду щодо застосування вищевикладених норм права (постанова від 20.07.2022 у справі №910/9548/21), згідно з якими передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 20.09.2019 №132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

2) об`єктів, будівництво яких було розпочато у 2020 році.

28. За правовою позицією Верховного Суду, викладену у вказаній вище постанові, для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, Законом України від 20.09.2019 №132-IX визначено обов`язок щодо сплати пайової участі до прийняття такого об`єкту в експлуатацію.

29. Беручи до уваги вищенаведені приписи законодавства та висновки Верховного Суду щодо застосування його норм, відповідач наполягає на відсутності підстав для задоволення касаційної скарги позивача та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

30. Закон України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних у справі правовідносин:

Абзац перший частини першої, абзац перший частини четвертої, частини шоста, десята статті 39.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в паперовій формі, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня подання відповідних документів.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду.

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації повертається замовнику в спосіб, відповідно до якого були подані документи (у паперовій або електронній формі).

Відомості про повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації підлягають внесенню до Реєстру будівельної діяльності.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

31. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 №750):

Абзаци перший, третій пункту 2.

У цьому порядку терміни вживаються у такому значенні: повнота даних - інформація, зазначена замовником у поданих за встановленою формою документах, що за змістом достатня для прийняття рішення про реєстрацію декларації.

Абзац перший пункту 3.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).

Абзац перший пункту 4.

Надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пункт 16.

Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Абзаци перший, третій пункту 17.

Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнює та надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг один примірник декларації: щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку.

Абзац перший пункту 18.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Абзац перший пункту 19.

У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Пункти 20, 21.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації.

Рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку адміністративного оскарження Мінрегіоном або оскаржено до суду.

32. Закон України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

Пункт 2 розділу ІІ. Прикінцеві та перехідні положення.

Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) пайова участь не сплачується у разі будівництва:

об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;

об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);

об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

V.I Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

33. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

34. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам сторін, Верховний Суд виходить з такого.

36. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту станом на 09.03.2016 - дату отримання позивачем містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки площею 0,04 га в у м. Луцьку на вул. Львівській, 36а на будівництво закладу торгівлі або закладу громадського харчування за вказаною адресою, передбачалась нормами статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за змістом якої на замовника будівництва покладався обов`язок не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, укласти з органом місцевого самоврядування договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

37. Така вимога закріплена й у вищевказаних містобудівних умовах та обмеженнях, що відповідало чинному станом на момент їх затвердження законодавству.

38. Водночас відповідно до підпункту 3 пункту 13 розділу І Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено. Цей Закон у вказаній частині набрав чинності з 01.01.2020.

39. Але пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20.09.2019 №132-IX встановлювався обов`язок замовників будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь). Цими ж нормами було визначено строки, розмір та порядок такої участі.

40. Вищезазначені норми права неодноразово аналізувались Верховним Судом, який у постановах від 31.03.2021 у справі №909/1402/19 та від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 виклав такі висновки щодо їх застосовування.

41. Замовники будівництва у 2020 році не звільняються від пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, проте її розміри та порядок сплати було змінено, зокрема, у порівнянні з приписами статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Для сплати пайової участі у 2020 році укладення відповідного договору не є обов`язковим

42. Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

43. Передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

44. Беручи до уваги вищевикладені положення законодавства та правові позиції Верховного Суду, доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, що розглядається, колегія суддів вважає за необхідне сформувати такі висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах:

- У поданій в 2021 році та у наступних роках декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво якого розпочате у 2020 році, повинна зазначатись інформація щодо сплати пайової участі в розмірі, визначеному пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»;

- Не зазначення такої інформації у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво якого розпочате у 2020 році, у тому числі з посиланням на те, що пайова участь не сплачується відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», свідчить про неповноту наведених у ній даних та згідно з частинами четвертою, шостою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзацом першим пункту 4, абзацом першим пункту 19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів є підставою для її повернення замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю у зв`язку з оформленням декларації з порушенням установлених вимог;

- Водночас вищевказані норми закону та висновки Верховного Суду щодо їх застосування не поширюють свою дію на випадки, передбачені підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», в якому наведено перелік будівництва, у разі якого пайова участь не сплачується.

45. У справі ж, яка розглядається установлено, що пунктом 14 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, площею 0,04 га в у м. Луцьку на вул. Львівській, 36а, виданих 09.03.2016 на будівництво закладу торгівлі або закладу громадського харчування за вказаною адресою, визначено укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Луцька не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації замовника про його укладення, але до початку робіт.

46. Поряд із цим будівництво вищевказаного об`єкта фактично розпочато 30.06.2020 та закінчено 22.02.2021, про що свідчать наявні у матеріалах справи та досліджені судами попередніх інстанцій повідомлення про початок виконання будівельних робіт, про зміну даних у цьому повідомленні та декларація про готовність об`єкта до експлуатації.

47. Судами також установлено, що позивач не укладав з органом місцевого самоврядування договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, і фактично її не сплачував, посилаючись на відсутність у нього такого обов`язку у 2021 році - станом на момент реєстрації органом державного архітектурно - будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

48. У декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка відповідно до спірного рішення була повернута позивачу, було зазначено: «пайова участь не сплачується відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»».

49. На відсутності обов`язку щодо сплати пайової участі, а відтак й відображенні цієї інформації у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, позивач наполягав й під час розгляду цієї справи у садах попередніх інстанцій, наголошує на цьому й у касаційному суді.

50. Однак колегія суддів вважає такі аргументи необґрунтованими.

51. По перше, об`єкт будівництва, щодо готовності до експлуатації якого у спірних відносинах позивачем було подано, а відповідачем повернуто декларацію, не підпадав під дію підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні». Це встановлено судами на підставі наявних у справі доказів та не спростовано сторонами.

52. По друге, відповідно до правового регулювання, що мало місце у 2020 році, у якому позивач розпочав будівництво відповідного об`єкта, замовники повинні були у строк, розмірі та в порядку, визначеному пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення вищезгаданого Закону, сплатити пайову участь і цей обов`язок, у разі його невиконання у 2020 році, зберігається до прийняття цього об`єкта в експлуатацію, навіть якщо декларація про готовність об`єкта до експлуатації подана у наступних після 2020 року роках (у 2021 і далі).

53. Те, що інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації прямо передбачено нормами підпункту 6 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

54. А відповідальність, зокрема за повноту даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, покладається саме на замовника, що вбачається зі змісту норм статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» й пункту 16 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

55. У свою чергу, в силу приписів пункту 18 цього ж Порядку, орган державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язаний перевірити повноту даних, зазначених у декларації, й в разі встановлення відсутності усіх передбачених законом відомостей для такого документа, це зумовлює його повернення замовнику у зв`язку з недотриманням вимог стосовно оформлення декларації.

56. Встановлені у цій справі обставини, у ракурсі вищенаведених норм законодавства та висновків Верховного Суду щодо їх застосування, вказують на те, що позивач як замовник будівництва не дотримався встановлених законом вимог щодо оформлення декларації та повноти наведених у ній даних, оскільки маючи обов`язок сплатити пайову участь не відобразив у декларації інформації про сплату такої участі.

57. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про законність спірного рішення Відділу ДАБК щодо повернення позивачу декларації про готовність об`єкта до експлуатації у зв`язку з її оформленням з порушенням установлених вимог і неповнотою даних, вказаних у ній щодо сплати пайової участі.

58. З урахуванням вищевикладеного колегія суддів визнає правильними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення цього позову і вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

V.IІ Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59. За правилами частин першої, другої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

60. Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах доводів та вимог касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не виявив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.

61. Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Т.Г. Стрелець

Я.О. Берназюк