Справа № 540/5761/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/5761/21
17 жовтня 2023 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Потоцької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Позивача про постановлення ухвали в порядку ст. 383 КАС України,
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилася справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Рішення набрало законної сили 17.05.2023 року.

Позивачем надано до суду заяву, в які просить постановити ухвалу в порядку ст. 383 КАС України, в якій він просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №540/5761/21;

постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , який відповідальний за нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №540/5761/21;

стягнути з командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 1,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.;

встановити військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

В обґрунтування заяви зазначено, що 06.09.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №540/5761/21 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 834,75 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою. Нарахована відповідачем сума склала 847,46 грн. Військовий збір 1,5%: 847,46 грн. х 1,5% = 12,71 грн. До виплати на руки: 847,46 грн. - 12,71 грн. = 834,75 грн. Проте, при застосуванні базового місяця січень 2008 року сума індексації за період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року складає 46734,68 грн., що підтверджується розрахунком позивача. Отже, сума недоплати на виконання рішення суду складає: 46734,68 грн. - 1159,90 грн. - 847,46 грн. - 44 727,32 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України заперечення на заяву не подано.

Відповідно до абз. 1 ч.5 ст.383 КАС України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Заяву розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглядаючи заяву представника позивача в порядку ст. 383 КАС України, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 383 КАС України, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Правові норми статті 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відтак, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.

Судом встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі №540/1632/20 зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 30.04.2017 включно.

23.12.2020 року на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі №540/1632/20 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 1136,80 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується повідомленням про надходження коштів. Нарахована сума складає 1159,90 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування грудня 2015 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 17.05.2023 року.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі №540/5761/21 (постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 залишено без змін) військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України 06.09.2023 року було виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 834,75 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що базовий місяць - це місяць підвищення тарифних ставок (окладів), незалежно від розміру підвищення, а коефіцієнт індексації обчислюють на основі щомісячних індексів інфляції, які публікуються Держстатом. Розрахунок ведеться наростаючим підсумком до перевищення порогу індексації. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу) та нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця.

Питання визначення індексу споживчих цін (фактично базового місяця) врегульовано п.5 Порядку №1078.

Відповідно до абз.1 п.5 Порядку №1078 (зі змінами згідно постанови Кабміну України «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 29 січня 2014 року №36, які діяли до 01.12.2015 року) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до п.5 Порядку №1078 (зі змінами згідно постанови Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013, яка застосовується з 01.12.2015 року) було встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Також, згідно п. 10-2 Порядку №1078 в редакції Постанови КМУ №1013 від 09.12.2015 року для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Аналіз норми пункту 5 Порядку №1078 дозволяє прийти до висновку, що до 01.12.2015 року будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Таким чином, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання лише тарифних окладів працівника.

Редакція ж вказаної норми, яка діє з 01.12.2015 року, покладає обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовців) на підприємства, установи, організації у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації з урахуванням базового місяця, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання тарифних ставок (окладів).

Поряд із цим суд зазначає, що пунктом першим Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013 передбачено підвищення з 01.12.2015 року посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

При цьому, підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців.

Тобто, Постановою №1013 були підвищені оклади майже в усіх галузях бюджетної сфери (за винятком працівників 1-3-го тарифних розрядів за ЄТС), окрім окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

При цьому, зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Отже, з прийняттям Постанови №1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015 року і включно до 01.03.2018 року, посадові оклади військовослужбовців не змінилися.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Разом з тим, судом встановлено, що на виконання рішень Херсонського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року у справі №540/1632/20 та Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №540/5761/21 Відповідачем здійснено виплату індексації грошового забезпечення Позивача за період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року в розмірі 1159,90 грн та 847,46 грн.

Позивачем наданий до суду розрахунок індексації його грошового забезпечення за спірний період, відповідно до якого належна сума індексації складає:

- у грудні 2015 року 2302,64 грн;

- у січні 2016 року 2359,14 грн;

- у лютому 2016 року 2359,14 грн;

- у березні 2016 року 2359,14 грн;

- у квітні 2016 року 2359,14 грн;

- у травні 2016 року 2482,40 грн;

- у червні 2016 року 2710,05 грн;

- у липні 2016 року 2710,05 грн;

- у серпні 2016 року 2710,05 грн;

- у вересні 2016 року 2710,05 грн;

- у жовтні 2016 року 2710,05 грн;

- у листопаді 2016 року 2710,05 грн;

- у грудні 2016 року 3177,60 грн;

- у січні 2017 року 3177,60 грн;

- у лютому 2017 року 3177,60 грн;

- у березні 2017 року 3360,00 грн;

- у квітні 2017 року 3360,00 грн.

Всього 46734,68 грн, з яких фактично виплачено 2007,36 грн. Залишок відповідно до розрахунку 44727,32 грн.

Заперечень на заяву та наданий розрахунок Відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Проте, при застосуванні у якості базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року сума індексації складає 46734,68 грн. Відповідачем виплачено за період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року 2007,36 грн. Отже, сума недоплати складає: 46734,68 грн. - 2007,36 грн. = 44727,32 грн.

В даному випадку, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України порушено вимоги ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таким чином, зазначена вище бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України призвела до порушення державних гарантій, установлених законодавством для військовослужбовців, порушень прав та інтересів позивача, інтереси якого були захищені судовим рішенням, що набрало законної сили, проте не виконувалось належним чином відповідачем.

При цьому, суд вважає на теперішній час цілком достатнім та адекватним захід реагування у вигляді повідомлення відповідача про виявлені порушення вимог законодавства при виконанні судового рішення, із наданням місячного строку для повідомлення про вжиті заходи реагування щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Положення ст.ст. 382, 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

При цьому суд зазначає, що застосування такого способу судового контролю як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом суду та застосовується виключно на розсуд суду.

Водночас, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу - є мірою покарання за невиконання рішення суду у встановлений законодавством або судом строк, тому застосовувати його можливо лише при встановленні судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень та ухилення останнього від виконання рішення суду після встановлення судом такого строку.

З урахуванням вищевикладеного, за умови визнання протиправною бездіяльності відповідача суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України із одночасним покладанням обов`язку вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та наданням строку для повідомлення про вжиті заходи реагування, суд вважає недоцільним на теперішній час встановлювати цьому ж суб`єкту владних повноважень строку для подання звіту про виконання цього ж судового рішення. При цьому, у разі неефективності вжитих судом заходів, суд не позбавлений можливості в подальшому встановити судовий контроль в порядку ст. 382 КАС України.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 159, 248, 249, 261, 262, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 за вхід. №32052/23 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.04.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №540/5761/21.

Встановити військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи реагування.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295-297 КАС України.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.