Справа № 160/7304/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2023 року Справа № 160/7304/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-3: військової чистини НОМЕР_2 , відповідача-4: Головнокомандувача Збройних Сил України, відповідача-5: Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
10.04.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач з урахуванням позову (подано до суду 14.04.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 12.04.2023 року), просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 43 наказу № 465-РС від 05.10.2022 року Міністерства оборони України про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в військовій частині НОМЕР_3 і призначення ОСОБА_1 на посаду в військовій частині НОМЕР_2 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 243 від 06.11.2022 року військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника складу взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 06.11.2022 року;
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника складу взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України між позивачем та Міністерством оборони України був укладений контракт про проходження військової служби з попереднім обговоренням в якості суттєвої умови і з оформленням документів саме на визначену посаду командира роти для проходження військової служби («2.20 Інструкції 170). Тож, 25.10.2022 року позивач як військовослужбовець 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 отримав усні накази від командира 98 об 108 обр Сил ТрО майора ОСОБА_2 , начальника штабу 98 об ТрО ст. лейтенанта ОСОБА_3 , заступника командира НОМЕР_4 об ТрО полковника ОСОБА_4 та заступника начальника штабу 98 об ТрО майора ОСОБА_5 , за якими: військовослужбовці здали особисту зброю та засоби захисту (бронежилета і шоломи); у всіх військовослужбовців, за наказом командування батальйону були вилучені військові квитки та передані, як повідомили, до стройової служби з невідомих підстав; військовослужбовці мали завантажитися 06.11.2022 року з особистими речами в ешелон під безпосереднім керівництвом і супровідом ЗНШ ОСОБА_5 для вибуття до навчань і злагоджень на військовий навчальний полігон у м. Рівне. Вказані накази були виконані. Між тим, будь-яких супровідних документів, передбачених чинними нормативно-правовими актами, приписів, посвідчень про відрядження, номеру ешелону, даних коменданта ешелону тощо військовослужбовцям не повідомлялось. Конкретні задачі та строки і умови їх виконання не ставились. Про дати повернення для подальшого несення служби і виконання бойових завдань не повідомлялось. Також позивач зазначає, що за станом на 05-06.11.2022 будь-які документи, накази, розпорядження чи інші керівні документи щодо вибуття, звільнення, увільнення, переведення, переміщення, призначення на посади тощо щодо будь-кого з військовослужбовців 1 ср 98 об ТрО в порядку, передбаченому Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 та іншими нормативно-правовими актами - до військовослужбовців 1 ср 98 об ТрО не доводились в усному порядку або з ознайомленням під підпис, витяги не надавались, не ознайомлювались в будь-якому іншому порядку. Про існування подібних документів, їх дані та зміст військовослужбовцям нічого достовірно не відомо. На початку березня, при особистій явці до місця розташування КСП та штабу в/ч НОМЕР_1 , позивачу, як й іншим військовослужбовцям, було повідомлено, що позивач та останні виключені із списків в/ч НОМЕР_1 . На запит 28.03.2023 року позивачу та іншим військовослужбовцям були надані копії витягів з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 року № 243. В наданому позивачу особисто витягу окрім іншого, мова йде також про виключення його зі списків та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022 року; вважати таким, що посаду і справи здав 06.11.2022 та вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. При цьому, наказ № 465-РС не містить доказів наявності виключних підстав викладених п. 116 Положення для переміщення позивача по службі. Відтак позивач вважає, що спірні накази є протиправними та належать до скасування.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 року зазначена вище справа розподілена та 11.04.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Одночасно із поданою до суду позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, за наслідками розгляду якої, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року відмовлено повністю.
07.06.2023 року від Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач-1 зазначив наступне. Позивач проходить військову службу в Збройних Силах України а саме у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначена військова частина Збройних Сил України входить до складу Сили територіальної оборони. Під час дії особливого періоду, з моменту оголошення мобілізації та з моменту введення воєнного стану призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців. Таким чином, питання щодо переведення позивача належить до повноважень Головнокомандувача Збройних Сил України, Командувача Сил територіальної оборони та командира військової частини НОМЕР_1 , в якій він проходив (проходить) військову службу. Тобто, Міністерство оборони України не є належним відповідачем у даній справі. Позивач увільнений від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у відповідності до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України. Міністерство оборони України не видавало відносно позивача наказів та не приймало рішень. Позивач не проходить військову службу в апараті Міністерства оборони України. Тому, залучення Міністерства оборони України є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає приписам законодавства. Позивачу доцільно залучити, як відповідача у справі, Генеральний штаб Збройних Сил України. В позовній заяві позивач не довів, що Міністерство оборони України є суб`єктом порушеного та оспорюваного матеріального правовідношення. Крім цього, в порушення п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України вказані позивачем позовні вимоги до Міноборони є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Тож, будь-якої вини чи протиправних дій з боку Міністерства оборони України стосовно позивача допущено не було. Тому залучення Міністерства оборони України, як відповідача (третьої особи) на стороні відповідача є безпідставним та необґрунтованими. Щодо суті позовних вимог Міністерство оборони України підтримує позицію відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача.
08.06.2023 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в кому містились клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження, залучення відповідачів, виклик свідків та витребування доказів. У поданому до суду відзиві на позовну заяву, представник відповідача-2 заперечив щодо задоволенні позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Мотивуючи свою правову позицію представник відповідача-2 зазначив наступне. Інформацію про підстави вибуття особового складу 1 ср 98 об ТрО до Рівненського військового навчального полігону з додаванням копій підтверджуючих документів в частині, що стосуються 1 ср 98 об ТрО. Щодо засвідченої копії особової справи та послужного списку відносно ОСОБА_1 , зазначені документи в цей час знаходяться у військовій частині НОМЕР_2 , оскільки особову справу ОСОБА_1 було передано у встановленому законом порядку для подальшого зберігання та обліку за новим місцем служби, (запит на надання особової справи від В/ЧА4638 та супровідний лист додані до відзиву). Отже, надати послужний список означеного військовослужбовця та матеріали особової справи не є можливим, оскільки їх було передано до нового місця служби разом з матеріалами особової справи. У разі необхідності, вони можуть бути витребувані судом у військовій частині НОМЕР_2 . Інформацію про підстави вибуття особового складу 1 ср 98 об ТрО до Рівненського військового навчального полігону з додаванням копій підтверджуючих документів в частині, що стосуються 1 ср 98 об ТрО, якої на даний час немає в матеріалах справи, можливо отримати лише шляхом допиту свідків: ОСОБА_7 (колишнього командира військової частини НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (колишнього начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (колишнього заступника командира військової частини НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 (колишнього заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ). Як зазначається в позові, зазначені особи 25.10.2022 віддали усний наказ на безпосереднє переміщення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до Рівненського військового навчального полігону і на даний момент проходять службу в військовій частині НОМЕР_2 . Позивач проходив військову службу на посаді начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , прибув на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №69/2022 року «Про загальну мобілізацію». Згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 року №465-РС відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск штаб-сержанта ОСОБА_1 , начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . На підставі даного наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, 06.11.2022 року було складено наказ №243 командира військової частини НОМЕР_1 , яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022 року, позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Відомості про повторне отримання позивачем на його запит витягу з наказу №243, викладені в позовній заяві, відповідають дійсності. Спірний наказ прийнятий відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. При цьому, не встановлено наявності обставин, наведених у пункті 112 Положення № 1153/2008, які виключають можливість переведення позивача на посаду без його згоди. переміщення позивача з військової частини НОМЕР_1 та зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 проведене з дотриманням норм законодавства, оскільки переміщення позивача відбулося у відповідності до спеціальної норми - пункту 257 Положення, який діє тимчасово, на період особливого періоду, зокрема воєнного стану, та передбачає можливість переміщення військовослужбовця без отримання його згоди на посаду відповідними керівниками з метою доукомплектування Збройних Сил України. Водночас, під час воєнного стану в України, в Збройних Силах України діють штати воєнного часу та відповідні ним номенклатури посад. Твердження позивача про не доведення до нього змісту спірного наказу спростовані фактом здачі - прийняття ним відповідної посади. Командиром військової частини НОМЕР_1 було відправлено листа до військової частини НОМЕР_2 від 19.04.2023 року №42/493 де зазначено, що наприкінці березня 2023 року до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 з`явились наступні військовослужбовці: старший солдат ОСОБА_8 ; старший лейтенант ОСОБА_9 ; сержант ОСОБА_10 ; солдат ОСОБА_11 ; старший солдат ОСОБА_12 ; старший лейтенант ОСОБА_13 ; старший солдат ОСОБА_14 ; старший лейтенант ОСОБА_15 ; молодший сержант ОСОБА_16 ; сержант ОСОБА_17 ; старший солдат ОСОБА_18 ; старший сержант ОСОБА_19 ; старший солдат ОСОБА_20 ; солдат ОСОБА_21 ; лейтенант ОСОБА_22 ; старший солдат ОСОБА_23 ; молодший сержант ОСОБА_24 ; старший солдат ОСОБА_25 ; молодший сержант ОСОБА_26 ; лейтенант ОСОБА_27 ; солдат ОСОБА_28 ; майстер-сержант ОСОБА_1 ; молодший сержант ОСОБА_29 ; старший сержант ОСОБА_30 ; молодший сержант ОСОБА_31 ; солдат ОСОБА_32 ; молодший сержант ОСОБА_33 ; молодший сержант ОСОБА_34 ; старший лейтенант ОСОБА_35 ; солдат ОСОБА_36 ; старший сержант ОСОБА_37 ; молодший лейтенант ОСОБА_38 ; молодший сержант ОСОБА_39 ; молодший сержант ОСОБА_40 .
Також було повідомлено, що зазначені особи не проходять службу та не є в списках військовій частини НОМЕР_1 . Зазначені військовослужбовці, станом на дату повідомлення, відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року № 455-РС, від 05.10.2022 року № 465-РС, №1367 від 03.10.2022 року були увільнені від займаних посад у військовій частині НОМЕР_1 та переведені у розпорядження командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Після прибуття, вони повідомили, що на цей час не мають зв`язку з командуванням військової частини НОМЕР_2 , не розуміють свого правового статусу, як військовослужбовці, не прийняті до штату військових частин, в зв`язку з чим прибули до місця дислокації останнього відомого їм місця проходження служби. Тож, на адресу командування військової частини НОМЕР_5 було висловлене прохання визначитись з подальшим проходженням служби військовослужбовцями, переведеними до військової частини НОМЕР_2 згідно перелічених наказів Головнокомандувача Збройних Сил України. У відповідь на зазначений запит військова частина НОМЕР_2 листом №1781/6338 від 02.05.2023 повідомила відповідача-2, що відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 майстер-сержанта ОСОБА_1 проведене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини та направлене повідомлення до Державного бюро розслідувань про скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Таким чином, позивач фактично вибув до військової частини НОМЕР_2 , прийняв там справи та нову посаду, був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 , отримував там грошове забезпечення, однак потім допустив факт самовільного залишення військової частини. Отже, подання позову та оспорювання законності наказів про переміщення фактично є способом уникнути кримінальної відповідальності. ОСОБА_1 увільнений від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у відповідності до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 465-РС від 05.10.2022 року. А також у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 243 від 06.11.2022 року позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 та прописано про вибуття для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Тобто, кадрове рішення про переведення було прийняте Головнокомандувачем Збройних Сил України. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Генеральний штаб Збройних Сил України (код 22991050) є головним органом військового управління з планування оборони держави, стратегічного планування застосування Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) та визначених сил і засобів інших складових сил оборони (далі - інші складові сил оборони), координації і контролю за виконанням завдань у сфері оборони органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та силами оборони у межах, визначених законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Генеральний штаб здійснює стратегічне керівництво силами та засобами Збройних Сил, інших складових сил оборони, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Діяльність Генерального штабу регулюється Положенням про Генеральний штаб Збройних Сил України затвердженим Указом Президента України № 23/2019 від 30 січня 2019 наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 465-РС від 05.10.2022 про увільнення позивача з займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 і зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 прийнятий відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року № 168/дск. Вказаній Директиві Головнокомандувача ЗС України від 28.07.2022 № 168/дск надано гриф таємності, а саме Для службового користування і саме вона слугувала підставою для видання наказу Головнокомандувача ЗС України № 465-РС від 05.10.2022. Тому представник відповідача-2 вважає, що означений документ має важливе значення для вирішення справи та знаходиться в Генеральному штабі ЗС України. Генеральний штаб Збройних Сил України підпорядковується Головнокомандувачу ЗС України та є окремою юридичною особою, що приймає самостійно управлінські та кадрові рішення. Переміщення позивача з займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 здійснювалося в умовах воєнного стану та належить до повноважень Головнокомандувача Збройних Сил України. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у даній справі, зважаючи на наступне. Позивач увільнений від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у відповідності до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 465-РС від 05.10.2022. На підставі зазначеного наказу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 243 від 06.11.2022 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 та прописано про вибуття для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Тому, позивачеві доцільно залучити, як відповідача у справі, Генеральний штаб Збройних Сил України.
12.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження по адміністративній справі №160/7304/23 зупинено до отримання витребуваних доказів по справі.
18.10.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження в адміністративній справі №160/7304/23. Розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачі: військова чистина НОМЕР_2 , Головнокомандувач Збройних Сил України та Генеральний штаб Збройних Сил України, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомили.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , прибув на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №69/2022 року «Про загальну мобілізацію».
Згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 року №465-РС відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск штаб-сержанта ОСОБА_1 , начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України між позивачем та Міністерством оборони України був укладений контракт про проходження військової служби з попереднім обговоренням в якості суттєвої умови і з оформленням документів саме на визначену посаду командира роти для проходження військової служби («2.20 Інструкції 170). Тож, 25.10.2022 року позивач як військовослужбовець 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 отримав усні накази від командира 98 об 108 обр Сил ТрО майора ОСОБА_2 , начальника штабу 98 об ТрО ст. лейтенанта ОСОБА_3 , заступника командира НОМЕР_4 об ТрО полковника ОСОБА_4 та заступника начальника штабу 98 об ТрО майора ОСОБА_5 , за якими: військовослужбовці здали особисту зброю та засоби захисту (бронежилета і шоломи); у всіх військовослужбовців, за наказом командування батальйону були вилучені військові квитки та передані, як повідомили, до стройової служби з невідомих підстав; військовослужбовці мали завантажитися 06.11.2022 року з особистими речами в ешелон під безпосереднім керівництвом і супровідом ЗНШ ОСОБА_5 для вибуття до навчань і злагоджень на військовий навчальний полігон у м. Рівне. Вказані накази були виконані. Між тим, будь-яких супровідних документів, передбачених чинними нормативно-правовими актами, приписів, посвідчень про відрядження, номеру ешелону, даних коменданта ешелону тощо військовослужбовцям не повідомлялось. Конкретні задачі та строки і умови їх виконання не ставились. Про дати повернення для подальшого несення служби і виконання бойових завдань не повідомлялось. Також позивач зазначає, що за станом на 05-06.11.2022 будь-які документи, накази, розпорядження чи інші керівні документи щодо вибуття, звільнення, увільнення, переведення, переміщення, призначення на посади тощо щодо будь-кого з військовослужбовців 1 ср 98 об ТрО в порядку, передбаченому Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 та іншими нормативно-правовими актами - до військовослужбовців 1 ср 98 об ТрО не доводились в усному порядку або з ознайомленням під підпис, витяги не надавались, не ознайомлювались в будь-якому іншому порядку. Про існування подібних документів, їх дані та зміст військовослужбовцям нічого достовірно не відомо. На початку березня, при особистій явці до місця розташування КСП та штабу в/ч НОМЕР_1 , позивачу, як й іншим військовослужбовцям, було повідомлено, що позивач та останні виключені із списків в/ч НОМЕР_1 .
З матеріалів справи убачається, що на підставі даного наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, 06.11.2022 року було складено наказ №243 командира військової частини НОМЕР_1 , яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022 року, позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.
Відповідно до п. 266 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.11.2022 року №98 майстра-сержанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ), призначеного наказом Командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022 року №54-РС на посаду головного сержанта взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону, ВОС-790975А, який прибув із військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і вважено таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено оклад за посадою 3260 гривень на місяць. Наказано виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років. Розмір щомісячної премії з вислугою років до одного року встановлено 223%. Підстава: витяг з наказу Командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022 року № 54-РС, рапорт майстра-сержанта ОСОБА_1 від 08.11.2022 року, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №40/3019.
На запит 28.03.2023 року позивачу та іншим військовослужбовцям були надані копії витягів з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 року № 243. В наданому позивачу особисто витягу окрім іншого, мова йде також про виключення його зі списків та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022 року; вважати таким, що посаду і справи здав 06.11.2022 року та вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.
Командиром військової частини НОМЕР_1 було відправлено листа до військової частини НОМЕР_2 від 19.04.2023 року №42/493 де зазначено, що наприкінці березня 2023 року до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 з`явились наступні військовослужбовці: старший солдат ОСОБА_8 ; старший лейтенант ОСОБА_9 ; сержант ОСОБА_10 ; солдат ОСОБА_11 ; старший солдат ОСОБА_12 ; старший лейтенант ОСОБА_13 ; старший солдат ОСОБА_14 ; старший лейтенант ОСОБА_15 ; молодший сержант ОСОБА_16 ; сержант ОСОБА_17 ; старший солдат ОСОБА_18 ; старший сержант ОСОБА_19 ; старший солдат ОСОБА_20 ; солдат ОСОБА_21 ; лейтенант ОСОБА_22 ; старший солдат ОСОБА_23 ; молодший сержант ОСОБА_24 ; старший солдат ОСОБА_25 ; молодший сержант ОСОБА_26 ; лейтенант ОСОБА_27 ; солдат ОСОБА_28 ; майстер-сержант ОСОБА_1 ; молодший сержант ОСОБА_29 ; старший сержант ОСОБА_30 ; молодший сержант ОСОБА_31 ; солдат ОСОБА_32 ; молодший сержант ОСОБА_33 ; молодший сержант ОСОБА_34 ; старший лейтенант ОСОБА_35 ; солдат ОСОБА_36 ; старший сержант ОСОБА_37 ; молодший лейтенант ОСОБА_38 ; молодший сержант ОСОБА_39 ; молодший сержант ОСОБА_40 .
Також було повідомлено, що зазначені особи не проходять службу та не є в списках військовій частини НОМЕР_1 . Зазначені військовослужбовці, станом на дату повідомлення, відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року № 455-РС, від 05.10.2022 року № 465-РС, №1367 від 03.10.2022 року були увільнені від займаних посад у військовій частині НОМЕР_1 та переведені у розпорядження командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Після прибуття, вони повідомили, що на цей час не мають зв`язку з командуванням військової частини НОМЕР_2 , не розуміють свого правового статусу, як військовослужбовці, не прийняті до штату військових частин, в зв`язку з чим прибули до місця дислокації останнього відомого їм місця проходження служби.
Тож, на адресу командування військової частини НОМЕР_5 було висловлене прохання визначитись з подальшим проходженням служби військовослужбовцями, переведеними до військової частини НОМЕР_2 згідно перелічених наказів Головнокомандувача Збройних Сил України. У відповідь на зазначений запит військова частина НОМЕР_2 листом №1781/6338 від 02.05.2023 року повідомила відповідача-2, що відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 майстер-сержанта ОСОБА_1 проведене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини та направлене повідомлення до Державного бюро розслідувань про скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Вважаючи спірні накази протиправними та безпідставними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ(далі - Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII в редакції, чинній станом на час існування спірних правовідносин).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 14 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Зміст позову та підстави звернення ОСОБА_1 до суду фактично зводяться до непогодження позивача із наказом, за яким його перевели до іншої військової частини без його особистої згоди.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі регулюється визначний Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до п. 1 Положення, дане Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до п. 82 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється:
1) на вищі посади - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах; у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій; у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;
3) на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;
5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;
6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;
7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;
8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;
9) у разі запровадження нового військового звання.
Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).
Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.
Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Відповідно до ст.1 Закону України Про оборону України, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 6 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Вищевказаним визначено, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У подальшому, дія військового стану неодноразово продовжувалась та Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб.
Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та по дату винесення спірних наказів та розгляду даної справи в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та Про оборону України є особливим періодом.
Відповідно до пункту 112 Положення, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
З огляду на викладені положення, суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 257 Положення №1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Разом з цим, з огляду на положення пункту 112 Положення, доказів наявності у позивача випадків при яких для переміщення на нове місце військової служби необхідна згода військовослужбовця матеріали справи не містять та позивачем не доведено, а тому доводи позивача про відсутність опитування та неотримання згоди на таке переведення судом до уваги не беруться.
Пункт 1.5 розділу І Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170), визначає, що для встановлення, зміни, зупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу оформляється план-переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (додаток 16 до Інструкції № 170).
В свою чергу, відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 170, дозволяється в умовах воєнного часу здійснювати призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі на підставі Плану переміщення на посади.
Так, згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 року №465-РС відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск штаб-сержанта ОСОБА_1 , начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .
З матеріалів справи убачається, що на підставі даного наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, 06.11.2022 року було складено наказ №243 командира військової частини НОМЕР_1 , яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022 року, позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.
Відповідно до п. 266 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.11.2022 року №98 майстра-сержанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ), призначеного наказом Командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022 року №54-РС на посаду головного сержанта взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону, ВОС-790975А, який прибув із військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і вважено таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено оклад за посадою 3260 гривень на місяць. Наказано виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років. Розмір щомісячної премії з вислугою років до одного року встановлено 223%. Підстава: витяг з наказу Командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022 року № 54-РС, рапорт майстра-сержанта ОСОБА_1 від 08.11.2022 року, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №40/3019.
Суд наголошує, що до повноважень суду не належить надання оцінки доцільності переміщення військовослужбовців, тим більше під час воєнного стану в Україні.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку, що наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 року № 465-РС винесений під час дії воєнного стану з дотриманням вимог пунктів 82, 112, 257 Положення. Відповідно є правомірним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 №243 виданий на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 року № 465-РС.
Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-3: військової чистини НОМЕР_2 , відповідача-4: Головнокомандувача Збройних Сил України, відповідача-5: Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник