Справа № 420/27829/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 жовтня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд: - стягнути відповідача на його ОСОБА_1 , користь заборгованість по грошовому забезпеченню у розмірі 424290,40 грн; - зобов`язати відповідача подати до Пенсійного фонду України уточнюючий «Податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нараховано єдиного внеску».

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 5 статті 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч.1 ст.5 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Викладені позовні вимоги стосуються стягнення грошового забезпечення у визначеній позивачем сумі та зобов`язання відповідача подати до Пенсійного фонду України уточнюючий «Податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нараховано єдиного внеску».

Викладений ОСОБА_1 зміст позовних вимог не відповідає визначеним законом способам судового захисту, оскільки відсутні вимоги позивача про визнання дії чи бездіяльність відповідача протиправною.

Також позивач не наводить правових обґрунтувань щодо стягнення з відповідача ненарахованих коштів, а також не наводить правових обґрунтувань щодо обов`язку військової частини НОМЕР_1 подання до Пенсійного фонду України податкової звітності.

Таким чином, позивачу необхідно подати позовну заяву із визначеними позовними вимогами та правовим обґрунтуванням згідно вимог КАС України.

Щодо викладення обставин та доказів в обґрунтування позовних вимог, то позивач фактично їх не виклав враховуючи наступне.

Позивач вказує, що призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини, однак таких наказі не видавалось. Позивач вважає, що працівники фінансової частини в/ч НОМЕР_1 самовільно припинили нарахування грошового забезпечення, або це зроблено за вказівкою командування військової частини.

Між тим, сам позивач вказує, що саме він з 2020 року проходив службу на посаді командира в/ч НОМЕР_1 . Лише за наказом №219 від 23.12.2022 року він проходив службу на посаді начальника групи контролю бойового стресу в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з наданою копією трудової книжки позивач з 04.08.2020 року по 23.12.2022 року проходив службу на посаді начальника в /ч НОМЕР_1 .

При таких обставинах є незрозумілим посилання позивача на невидання наказу командиром в/ч НОМЕР_1 про зупинення нарахування грошового забезпечення саме йому як командиру в/ч. Позивач не вказує яке командування військової частини могло надати вказівку не нараховувати йому грошове забезпечення.

Позивач не висвітлює обставин щодо перебування його з травня по грудень 2022 року (період не нарахування грошового забезпечення) на посаді начальника в /ч НОМЕР_1 , або не перебування на вказаній посаді, та з яких причин, з яких причин позивач не звертався до командування або до суду щодо неотримання ним грошового забезпечення взагалі, де саме проходив військову службу.

Згідно з наданої копією наказу №232 від 25.12.2022 року позивач на посаду начальника групи контролю бойового стресу в/ч НОМЕР_1 був призначений не шляхом переводу з посади начальника в/ч, а за його рапортом на підставі наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил тероборони ЗСУ від 23.12.2022 року. Позивач перебував в розпорядженні вказаного Регіонального управління. Між тим, позивач не висвітлює вказані обставини щодо перебування його не на посаді начальника в/ч, а в розпорядженні Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Статтею 94 КАС України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Проте позивачем не надані документи завірені у встановленому порядку. Засвідчення позивачем копій з копій документів не є належним виконанням вимог ст.94 КАС України.

Згідно ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Досліджуючи питання дотримання строку звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення позивачем пропущеним, з огляду на наступне.

Щодо спірних правовідносин про проходження публічної служби строк звернення встановлений ч.5 ст.122 КАС України, згідно з якою для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

07.09.2023 року Верховим Судом сформована правова позиція у справі №620/1201/23, згідно якої зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

До 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, відповідно перехідні положення щодо продовження строків на час дії карантину не міг стосуватися вказаної норми, яка не передбачала будь-яких строків. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тобто такий строк повинен обчислюватися з 19.07.2022 року.

Однак Верховний Суд дійшов висновку, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, у тому числі у випадку положень ст.233 КЗпП України, якими не встановлювався будь-який строк.

Постановою КМУ «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На підстав ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.09.2023 року у справі №620/1201/23 та вважає, що початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом обчислюється з 01.07.2023 року. В такому разі, звертаючись до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку 10.10.2023 року (зареєстровано судом 12.10.2023 за вхід.№28945/23), позивачем пропущено трьох місячний строк звернення до суду з цим позовом.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням причин поважності його пропуску, а саме об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Згідно ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем не надано документ про сплату судового збору, у змісті позову зазначено, що позивач звільняється від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI (далі Закон №3674-VI).

Статтею 1 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч.3 ст.6 Закону №3674-VI).

Спір у даній справі стосується виплати грошового забезпечення та подання податкової звітності, тому на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду цієї справи в усіх судових інстанціях лише в частині виплати грошового забезпечення.

Згідно з п.1 ч.3 ст.4 Закону №3674-VI фізичні особи сплачують за подання до адміністративного суду позову: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1073,60 грн.

Таким чином, за подання до суду позову із позовними вимогами щодо подання податкової звітності позивачу необхідно сплатити судових збір у розмірі 1073,60 грн та надати суду відповідні докази.

Серед іншого, згідно ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що його представник звертався до відповідача із адвокатським запитом, копію якого всупереч ч.4 ст.161 КАС України до суду не надано.

Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Суд вважає необхідним залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, та роз`яснює, що недоліки повинні бути усунуті шляхом подання: позовної заяви у відповідності до вимог ст.160-161 КАС України, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням причин поважності його пропуску, доказів сплати судового збору та доказів на обґрунтування позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність в десятиденний строк з дня отримання ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде повернутий позивачу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Е.В. Катаєва