Справа № 398/2332/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 398/2332/23
(суддя Стручкова Л.І., м. Олександрія)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2023 року у справі №398/2332/23 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 травня 2023 року звернувся до суду з позовом до Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки згідно з яким просить скасувати постанову № 66 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, винесену начальником Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Балабухою О.С., відносно позивача.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, перебуває в Народній республіці Бангладеш, де офіційно працевлаштований, відповідно до строкового трудового договору підписаного 05.09.2018 року в місті Пабна, а тому він не міг бути належним чином повідомлений про необхідність з`явитись до Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також, позивач вказує на те, що відповідач не надав жодних підтверджуючих документів, з яких вбачається що уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_1 дотримувалися норм процесуального права при притягненні позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, як офіцер запасу, вибуваючи за межі України не знявся з військового обліку офіцерів запасу, при вибутті на строк більше трьох місяців за межі України та не став на консульський облік в закордонній дипломатичній установі України, як це передбачено правилами ведення військового обліку, що є порушенням ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не враховано те, що відповідач не надав доказів того, що позивач був присутній при складенні відносно нього протоколу і був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 15.03.2023 року начальником Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Балабухою О.С., були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , за результатами чого прийнята постанова № 66 за справою про адміністративне правопорушення якою постановлено визнати винним позивача у порушенні правил військового обліку за ч. 2 ст. 210 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с.18).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022року№2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан.

Відповідно до п:2.4.3 Мобілізаційної дерективи Генерального штабу Збройних Сил України від 18.06.2018 року №321/1168 ОПК «Про особливості ведення військового обліку військовозобов`язаних в органах військового управління, військових частинах та військового командування» зняття з військового обліку офіцерів запасу, які вибувають на строк більше трьох місяців за межі України, здійснюється на підставі документа, що підтверджує такий факт.

Під час зняття з військового обліку офіцерів запасу, які вибувають на строк більше трьох місяців за межі України посадові особи Р(М)ТЦК та СП зобов`язані: отримати від офіцера запасу документ, що підтверджує виїзд за кордон, та письмову заяву, у якій зазначається: військове звання; прізвище, ім`я, по батькові; дата народження; адреса, за якою він проживає, та причина зняття з військово обліку; уточнити дані військово-облікових документів; вилучити військовий квиток офіцера запасу та видати довідку, яка видана офіцеру запасу, що виїжджає за кордон; поставити відмітку у військовому квитку офіцера запасу про зняття його з військового обліку, яка засвідчується підписом і гербовою печаткою Р(М)ТЦК та СП; долучити військовий квиток офіцера запасу до його особової справи.

Як випливає з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває в Народній республіці Бангладеш, де офіційно працевлаштований, відповідно до строкового трудового договору підписаного 05.09.2018 року. За умовами цього договору датою початку роботи визначено 07.07.2020 року, а закінченням 07.06.2021 року, та в подальшому з 08.06.2021 року по 08.05.2022 року, з 09.05.2022 року по 09.04.2023 року, з 09.05.2022 року по 09.04.2023 року та з 10.04.2023 року по 10.03.2024 року (а.с.13-17).

Тобто, позивач за умовами зазначеного договору має вибути за межі України на строк більше трьох місяців, що в свою чергу породжує у нього обов`язок, як офіцеру запасу знятися з військового обліку офіцерів запасу та стати на консульський облік в закордонній дипломатичній установі України, як це передбачено правилами ведення військового обліку.

Натомість, позивачем таких дій не вчинено, що свідчить про порушення позивачем, як військовозобов`язаним, резервістом правил військового обліку в особливий період та є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не впливають на правильність вирішення цієї справи доводи позивача про те, що відповідач не повідомив його про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, зважаючи на те, що позивач вибув за межі України та доказів того, що він повідомив відповідача про наявність актуальних засобів зв`язку суду не надано, що свідчить про те, що позивач фактично умисно створив умови, які позбавили відповідача можливості повідомити позивача про день, час та місце розгляду справи.

Ні думку колегії суддів позивач знехтував своїм правом бути обізнаним про час та місце розгляду справи відносно нього.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує і на тому, що нормативно-правові акти є загальнодоступними для всіх громадян України і обізнаність позивача про той чи інший акт залежала виключно від його волевиявлення. Тобто, позивач вибуваючи за межі України та порушуючи при цьому правила військового обліку в особливий період не міг розрахувати на те, що його не буде притягнуто до відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що інші аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі фактично зводяться до загального, а саме необхідності скасування постанови №66, проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо наявності в діях позивача адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 210 КУпАП, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2023 року у справі №398/2332/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва