Справа № 120/9426/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/9426/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентуха В.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

17 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мокрак С.А.,

представника відповідача: Іванова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом Апарату Верховної Ради України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2023 року позивач, - Апарат Верховної Ради України, звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича про відкриття виконавчого провадження №71987831 від 09.06.2023.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2023 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Позивач в судове засідання не з`явився, належного представника не направив, разом з тим про час дату та місце розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, належного представника не направила, разом з тим про час дату та місце розгляду була повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 01 червня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняття на виконання виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023, щодо зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки (а.с.136).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем 09.06.2023 відкрито виконавче провадження №71987831 з виконання виконавчого листа №120/2340/21-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 25.05.2023.

Боржником у вказаній постанові визначено Апарат Верховної Ради України та встановлено термін виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Даною постановою також стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 26800 грн.

Листом Апарат Верховної Ради України (а.с.141-142) повідомив державного виконавця, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів Законом України №2352-ІX від 01.07.2022 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (який набрав чинності 19.07.2022), відповідно до частини другої статті 6 Закову України "Про виконавче провадження", статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

На виконання рішення суду у справі №120/2340/21-а в частині, яку може виконати Апарат Верховної Ради України, а саме нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки, направили державному виконавцю розрахунки такої компенсації, сума якої становить:

- за 4 календарні дні - 646,72 грн.;

- за 107,5 календарні дні - 20330,40 грн.

22 червня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71987831 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.145-146).

Втім, 21.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою у якій вказала, що Апарат Верховної Ради України про виконання рішення суду №120/2340/21-а її не інформував, а кошти не надходили (а.с. 147).

Постановою заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про результати перевірки законності виконавчого провадження №71987831 від 01.08.2023 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену у виконавчому провадженні №71987831, як таку, що винесена передчасно (а.с.148-150).

Підставою для її винесення стало те, що боржником не надано доказів фактичного та повного виконання рішення суду, а державним виконавцем не перевірено відповідність зазначеної боржником інформації.

01.08.2023 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №71987831 (а.с.152-153).

Позивач не погоджується із постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023 №71987831 та вважає її протиправною, а тому звернувся до суду з адміністративним позовом для її скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли з приводу виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/2340/21-а від 27.05.2021, яким зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Суд першої інстанції звернув увагу, що дане рішення має зобов`язальний характер і не стосується стягнення з суб`єкта владних повноважень конкретної суми коштів.

Отже, доводи позивача щодо повноважень на виконання вказаного рішення суду саме в органу казначейської служби є необґрунтованими.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії з виконання рішення суду №120/2340/21-а та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою також стягнуто з боржника виконавчий збір, державним виконавцем органу виконавчої служби вчинені в межах наданих законом повноважень.

Стосовно тверджень позивача на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, то суд першої інстанції зазначив, що основні вимоги щодо його стягнення визначені в статті 27 Закону України №1404-VIII.

В свою чергу, з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у спірних правовідносинах позивач, як боржник, виконав лише частково рішення суду №120/2340/21-а, зокрема нарахував ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки на загальну суму 20977,12 грн., що підтверджується розрахунками (а.с.143-144).

Втім, рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/2340/21-а в частині виплати грошової компенсації, станом на день вирішення даної справи, залишається невиконаним. Доказів протилежного учасниками справи суду не надано.

Отже, рішення суду не було повністю виконане до дати відкриття виконавчого провадження, тому доводи позивача про відсутність підстав для нарахування виконавчого збору є необґрунтованими.

На підставі викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у той час як представником позивача не доведено наявності обставин протиправності прийнятого відповідачем рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2 та 3 ст.14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусовою виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст.26 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ст.27 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Статтею 10 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як передбачено ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404-VIII.

В свою чергу, як вбачається з резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду в справі №120/2340/21-а від 27.05.2021, урахуванням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2022, Апарат Верховної Ради України зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Отже, оскільки даний висновок не містить вимогу щодо стягнення (не визначено конкретну суму стягнення), а лише вимогу щодо виплати тому даний висновок суду в межах резолютивної частини слід вважати вимогою немайнового характеру.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання.

Водночас до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.

В свою чергу, сума спору в межах справи №120/2340/21-а не визначена, тому й спір є немайнового характеру. З урахуванням вказаного, доводи апелянта в частині, що рішення, на підставі якого винесено відповідну постанову державного виконавця, носить майновий характер, не знаходять свого підтвердження.

Крім того, з наявних матеріалів справи не вбачається повнота виконання рішення.

Колегія суддів враховує, що судове рішення підлягає виконанню у спосіб та у порядку визначеними таким рішенням. Якщо судове рішення є незрозумілим сторонам у справі або державному виконавцю останні наділені правом на звернення до суду з відповідною заявою в порядку визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зміна чи встановлення способу та порядку виконання судового рішення можлива виключно в порядку визначеному статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням зазначеного, рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/2340/21-а в частині здійснення нарахування та виплати грошової компенсації, в повній мірі не виконане.

Водночас, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Колегія суддів враховує, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо виплат, позбавляють особу права отримати заборгованість на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 43, 45, 46) права на соціальний захист в повному обсязі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В свою чергу, позивач не заперечує факт невиконання рішення суду в частині виплати грошової компенсації, а вказує лише на ту обставину, що Апарат Верховної Ради України не може бути суб`єктом виконання судового рішення у справі №120/2340/21-а, оскільки обов`язок виконання рішень, боржником яких є державний орган покладено на Державну казначейську службу України.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що позивачем згідно з матеріалами справи здійснено лише розрахунок суми заборгованості грошової компенсації, однак матеріали справи не містять жодної інформації щодо нарахування та здійснення заходів щодо виплати такої компенсації.

Крім того, посилання апелянта на ЗУ №2352-ІХ , який набрав чинності 19.07.2022, не є доцільним, оскільки рішення у справі №120/2340/21-а набрало законної сили 18.05.2022.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно з п.п. 20, 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Однак, позивачем не надано до суду доказів щодо відсутності бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на встановлені в справі обставини та керуючись положеннями чинного законодавства колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не виконано рішення суду у справі №120/2340/21-а, у зв`язку з чим державний виконавець постановою від 09.06.2023 ВП №71987831 правомірно відкрив виконавче провадження та стягнув з боржника відповідний виконавчий збір.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.272, 328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.