Справа № 200/2033/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року справа №200/2033/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року (повне судове рішення складено 21 червня 2023 року) у справі № 200/2033/23 (суддя в І інстанції Кошкош О.О.) за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 9025,91 грн,

УСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції звернувся через підсистему «Електронний суд» до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 9025,91 грн.

В обґрунтування зазначив, що відповідач проходив службу в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції. Наказом від 28.02.2023 №212 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції. Разом з цим, за дні відсутності на службі з 01.12.2022 по 06.01.2023 відповідачу здійснена виплата грошового забезпечення у розмірі 9025,91 грн. Зазначав, що виходячи з вищенаведеного та у відповідності до приписів статей 1212 та 1215 ЦК України, відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуті грошові кошти.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позов.

Позивач наголошує, що при винесенні рішення судом першої інстанції всебічно не здійснено розгляду справи, не враховано та не застосовано норми приписів Дисциплінарного статуту, Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України від 07.11.2018 № 893, приписів п. 4 ч. 10 ст. 62 (гарантії професійної діяльності поліцейського), п. 4 ч. 1 ст. 77 (перелік підстав для звільнення зі служби в поліції) та ч. 2 ст. 94 (порядок виплати грошового забезпечення) Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до порушення норми матеріального права.

Зауважує, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом не відшкодування частини грошового забезпечення в період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням його службових обов`язків.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію з 10.12.2018, про що свідчить наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 10.12.2018 №1180 о/с.

Відповідно до розрахунку грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин, виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2022 по 31.12.2022 та сума до повернення складає 9025,91 грн.

З архівної відомості №2 вбачається, що ОСОБА_1 у грудні 2022 року нараховано 93 857,32 грн. Нарахування грошового забезпечення у період березень 2022 року листопад 2022 року відсутнє. 29 грудня 2022 року перераховано на картку 92 449,46 грн (з урахуванням податків), що підтверджується відомістю №815 про виплату заробітної плати за грудень 2022 року, платіжним дорученням від 27.12.2022 №13142. З архівної відомості № 3 вбачається, що ОСОБА_1 за період січень лютий 2023 року нарахування грошового забезпечення не здійснено.

29 грудня 2022 року начальником відділу кадрового забезпечення управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції складена доповідна записка на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції. Заявник просив розглянути питання щодо припинення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2022 до з`ясування та встановлення всіх обставин, в т. ч. стосовно місця перебування.

1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 31 грудня 2022 року, 2, 3, 4, 5, 6 січня 2023 року співробітниками Департаменту патрульної поліції складені акти про відсутність на службі ОСОБА_2 без поважних причин 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 31 грудня 2022 року, 2, 3, 4, 5, 6 січня 2023 року відповідно.

19 січня 2023 року начальником Департаменту патрульної поліції затверджено висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, що виразилось у невиході на службу без поважних причин в умовах воєнного стану. З висновку вбачається, що станом на 01.12.2022 інформація про місцезнаходження ОСОБА_1 відсутня. Запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

07 лютого 2023 року начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України прийнято наказ №73 «Про застосування до працівників в Донецькій області ДПП дисциплінарних стягнень». Згідно п.1 вказаного наказу до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

З 28.02.2023 ОСОБА_1 звільнено зі служби на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 28.02.2023 №212о/с.

Спірним є питання стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 9025,91 грн., виплата яких здійснена управлінням за дати служби: 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 31 грудня 2022 року, 2, 3, 4, 5, 6 січня 2023 року.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до вимог ст.18 цього Закону поліцейський зобов`язаний, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначаються Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до приписів ст. 2 Закону № 160-IX дія цього Закону поширюється в тому числі і на осіб рядового та начальницького складу Національної поліції України.

Відповідно до частини 1-2 ст.10 цього ж Закону відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково (ч.2 ст.10).

Разом з тим, частиною 4 вказаної статті встановлено, що відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (ст.14 Закону №160-IX).

З системного аналізу викладених правових норм можливо дійти висновку, що позивач в силу законодавчих норм наділений правом пред`явлення позову про стягнення неправомірно отриманих коштів.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п.3 Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до п.8 розділу 1 Порядку № 260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Отже, виплата грошового забезпечення не виплачується поліцейським якщо буде встановлено відсутність таких осіб на службі без поважних причин одну добу і більше.

За приписом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас, стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Позивач, посилаючись на висновок службового розслідування стверджує про недобросовісність набувача коштів, що є підставою для стягнення неправомірно отриманих коштів.

Однак, слід звернути увагу на той факт, що згідно платіжного доручення №13142 від 27.12.2022 у грудні 2022 року ОСОБА_1 перераховано на картку грошове забезпечення у розмірі 92 449,46 грн (виплата здійснена 29.12.2022). В той час, як відсутність відповідача на службі зафіксована в актах від 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27, 28, 29 грудня 2022 року. Наразі, позивачем, в порушення п.8 розділу 1 Порядку № 260 відповідний наказ про припинення виплати грошового забезпечення відповідачу не видавався. На вимогу ухвали суду вказаний наказ не надано.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України для повернення відповідачем виплачених коштів, оскільки одночасно наявні такі умови: здійснення виплати позивачем добровільно, відсутність рахункової помилки, добросовісність набувача коштів.

Щодо доводів позивача про встановлення в ході службового розслідування факту відсутності відповідача на службі певний період часу без поважних причин, то слід звернути увагу, що в даному випадку цей факт не свідчить про недобросовісність відповідача при отриманні грошового забезпечення. Доказів того, що останнім з метою отримання грошового забезпечення подавалися фіктивні довідки чи листки непрацездатності тощо, або здійснювався вплив на працівників фінансового підрозділу, суду не надано та про такі обставини не повідомлено.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі № 200/2033/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 17 жовтня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін І. Д. Компанієць