Справа № 460/20679/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2023 року м. Рівне №460/20679/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., за участю секретаря судового засідання Тарвердієвої К.Р.; представника позивача: Печончика О.В., відповідач: не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу начальника Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 № 145 від 25.07.2023 щодо підписання та видачі ним наказу в частині призову на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 з вимогою здійснити відповідні записи в алфавітних книгах призваних.

Стислий виклад позицій сторін.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що наказом № 145 від 25.07.2023 його вирішено призвати на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 , такий наказ позивач вважає протиправним оскільки 25.07.2023 під час зупинки на блокпосту в с. Полиці близько 10 години посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 у примусовому порядку відвезли на проходження військово-лікарської експертизи.

Зауважує, що дана подія відбувалась не за місцем проживання та реєстрації облікових даних позивача, при цьому медичний огляд під час проходження військово-лікарської комісії на придатність до військової служби відбувся не повно та не об`єктивно. Звертає увагу суду на ухвалу Володимирецького районного суду від 25.07.2023 по справі № 556/2140/23, згідно якою провадження у заявою представника позивача в інтересах ОСОБА_1 в порядку статті 206 КПК України закрито, у зв`язку з самостійним усуненням уповноваженими особами Першого відділу Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України дій та бездіяльності, які стали предметом оскарження.

Позивач стверджує, що згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку, оскільки його батько є інвалідом ІІ групи, проте, така обставина не була взята відповідачем до уваги, чим позбавлено права позивача надати необхідні документи, оскільки його незаконно утримували озброєні військові ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

25.09.2023 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що 25.07.2023 посадовими особами відповідача на блокпості було здійснено перевірку облікових даних позивача, після чого було запропоновано проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для їх уточнення. Відповідач зауважує, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку), відтак після уточнення військово-облікових даних позивача, в тому числі і наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивача було взято на військовий облік.

В подальшому, за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією позивач визнаний придатним до військової служби, а отже на законних підставах призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . З огляду на наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29.09.2023 через відділ документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наводить свої аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заяв по суті справи та надав пояснення аналогічні цим доводам.

Заяви, клопотання учасників справи.

11.10.2023 через відділ документального забезпечення суду відповідача надійшло клопотання у якому він просить суд розглядати справу без участі уповноваженого представника та за наявними у справі матеріалами.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 КАС (далі - КАС України) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 27.09.2023 постановлено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи № 460/20679/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 17 жовтня 2023 року о 10:00 год.

Ухвалою суду від 17.10.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідача про розгляд справи за його відсутності задоволено. Розгляд справи продовжено без участі відповідача та його представника.

17.10.2023 на підставі статей 243, 245 КАС України, у судовому засіданні було проголошено вступну і резолютивну частини судового рішення.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

25.07.2023 ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту в с. Полиці близько 10 години та посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 відвезений на проходження військово-лікарської експертизи.

Військово-лікарською комісією 25.07.2023 проводився медичний огляд ОСОБА_1 для визначення ступеня придатності до військової служби.

За наслідком проведення медичного огляду позивача визнано придатним до військової служби, про що видано довідку військово-лікарської комісії від 25.07.2023 № ССР/137/13.

25.07.2023 позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_1 подано заяву про видачу військового квитка (тимчасового посвідчення) у зв`язку з призовом по мобілізації.

Повісткою, підписаною начальником Першого відділу Вараського РТЦК та СП 25.07.2023 ОСОБА_1 було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом начальника Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 145 від 25.07.2023 призвано ОСОБА_1 з 25 липня 2023 року на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 146 від 27.07.2023 підпункт 1.2 пункту 1 наказу начальника Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 145 від 25.07.2023 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації" вважати таким, що не реалізований у зв`язку із не прибуттям ОСОБА_1 на відправку до військової частини НОМЕР_1 .

31.07.2023 представником позивача надіслано до Першого відділу Вараського РТЦК та СП, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рівненського обласного ТЦК та СП звернення з проханням, серед іншого, надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, яка доглядає за своїм батьком інвалідом.

Не погоджуючись з діями відповідача про призов на військову службу під час мобілізації та про зарахування до списків особового складу військової частини та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та оцінка аргументів сторін.

Предметом цього позову є дії Вараського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, тому суд має надати оцінку на предмет правомірності таких дій відповідача в контексті даної ситуації.

Так, відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.

В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

У статті 1 Закону № 3543-XII містяться визначення понять «мобілізація» та «особливий період», відповідно до яких:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Загальна мобілізація, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 3543-XII, проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Згідно з ст. 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ закріплені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частин третьої, четвертої вищезазначеної статті під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Разом з тим, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, відповідно до абзацу 11 частини 2 цієї статті, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зокрема, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

При цьому, пунктом 74 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 р. № 100) (далі - Положення № 352) передбачено, що відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу відстрочка від призову на строкову військову службу надається громадянам за рішенням призовної комісії: за сімейними обставинами, за станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності, а у випадках, які не передбачені зазначеним Законом, - за рішенням обласної призовної комісії на підставі подання районної (міської) призовної комісії.

Право на одержання призовниками відстрочки від призову повинно бути підтверджено відповідними документами, які подаються призовниками районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки.

У разі наявності права на відстрочку медичний огляд призовників, придатних до військової служби за станом здоров`я, не проводиться. Дані про їх стан здоров`я вносяться до книги протоколів засідань районної (міської) призовної комісії за результатами медичного огляду під час приписки до призовної дільниці або раніше проведеного медичного огляду під час проходження призовної комісії.

Призовник, який має право на відстрочку за сімейними обставинами, повинен через районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подати голові районної (міської) призовної комісії заяву про бажання нею скористатися, до якої повинен додати документи, що підтверджують це право (пункт 75 Положення № 352).

Відстрочка від призову надається лише в разі, коли відповідними документами достовірно встановлено, що на утриманні призовника перебувають особи, зазначені у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, і відсутні інші працездатні особи - громадяни України, які зобов`язані відповідно до законодавства їх утримувати.

Коло осіб, які вважаються непрацездатними, визначається частиною другою статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Документом, що підтверджує статус особи з інвалідністю, є довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Частиною 1 та 2 ст. 33 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

За приписами ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною одинадцятою статті 38 Закону № 2232-ХХІ визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до вимог Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядок № 1487 (додаток 2 до Порядку), особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації/

Згідно пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема оформляють для військовозобов`язаних відстрочки від призову під час мобілізації в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку.

У силу пункту 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, суд дійшов висновку, що праву позивача не бути призваним на військову службу під час мобілізації кореспондує його обов`язок з дотримання правил військового обліку. Тобто позивач повинен був особисто повідомити РТЦК та СП про наявність підстав для відстрочки.

В свою чергу, позивач власною поведінкою продемонстрував бездіяльність, яка стосується неявки в РТЦК та СП, що по своїй суті унеможливлює фіксацію в облікових, а також в особистих документах позивача відомостей про відстрочку.

Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів підтвердження того, що ОСОБА_1 у період від моменту встановлення його батьку інвалідності другої групи (20.03.2023) до моменту вручення повістки (25.07.2023) через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації позивача у будь-який спосіб подано голові призовної комісії заяву про бажання скористатися відстрочкою, з документами, що підтверджують це право.

Доказів звернення позивача із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час проходження останнім військово-лікарської комісії суду також не надано.

Таким чином, у ході розгляду справи позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем порядку мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_1 чи безпідставної відмови у наданні йому відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону № 3543-ХІІ.

Разом з тим, як було зазначено судом, лише 31.07.2023 представник позивача звернувся до відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з заявами про наданя ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, яка доглядає за своїм батьком інвалідом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на момент мобілізації внаслідок невиконання позивачем правил військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , не володів інформацією та доказами на її підтвердження, про наявність у позивача права на відстрочку щодо призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, за змістом пунктиу 56 Положення № 352 у триденний строк після набрання чинності Указом Президента України про проведення призову громадян України на строкову військову службу керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки видають накази про проведення призову громадян України на строкову військову службу.

Оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Стосовно доводів позивача щодо протиправності дій відповідача в частині його призову на військову службу через те, що медичне обстеження було проведено поверхнево та необ`єктивно, зокрема позивач був оглянутий не усіма лікарями, як того вимагає Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402), суд зауважує наступне.

Як було встановлено судом за наслідками проведеного ВЛК медичного огляду ОСОБА_1 складено висновок про його придатність до військової служби і його призов на строкову військову службу.

Відповідно до пункту 2.4.10 Положення № 402 постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у Центральну військово-лікарську комісію (ЦВЛК) або у судовому порядку.

Отже, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку ВЛК щодо придатності до військової служби, або ж незгоди призовника з таким рішенням, позивач мав право звернутись до ЦВЛК для перегляду відповідного висновку або до суду.

Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України та перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів

В межах розгляду цієї справи судом не встановлено, що позивачем вчинялися дії щодо оскарження висновку про придатність його до військової служби до Центральної ВЛК або ж до суду, тому підстав вважати, що таке рішення ВЛК є протиправним чи за суттю, чи за процедурою його прийняття наразі суд не вбачає.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30.11.2021 у справі № 826/17175/18.

Вирішуючи даний спір, суд досліджує спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників цих правовідносин, а також балансу публічних та приватних інтересів, та з огляду на це, враховує, що відповідно до ухвали Володимирецького районного суду від 25.07.2023 по справі № 556/2140/23 слідчим суддею констатовано, що в період з 10 години до 11 години 50 хвилин було проведено весь комплекс передбачених законом дій, взято військовозобов`язаного на облік, проведено медкомісію, проведено тестування, видано наказ про призов, включено ОСОБА_1 до поіменного списку мобілізованих осіб на відправку до військової частини та вручено йому повістку, адже саме об 11 год.50 хв. ОСОБА_1 отримав повістку про явку до Першого відділу Вараського ТЦК і СП о 18 годині 25.07.2023.

Зі встановлених слідчим суддею обставин вбачається, що протягом часу з 10 години 25 липня 2023 року і до моменту судового розгляду заяви адвоката Печончика О.В. перебування ОСОБА_1 під наглядом та контролем уповноважених осіб Вараського ТЦК і СП на території та у приміщеннях вказаної установи, не було добровільним і обмежувало здатність ОСОБА_1 діяти чи утримуватись від дії у відповідності із своїми бажаннями, інтересами, потребами, цілями, не забезпечувало ОСОБА_1 свободу вибору форм та способів поведінки, і він у повній мірі був не здатний самостійно визначати та реалізовувати власне пересування у просторі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п. 59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п. 4 ч. 1 у ст. 24 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходженнявійськової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військовуслужбу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

З огляду на вищезазначену норму, слідчий суддя дійшов висновку, що до 18 години 25.07.2023 для ОСОБА_1 . військова служба не розпочалась, а тому у розумінні вищезазначеного рішення ЄСПЛ він мав статус цивільної особи, отже, зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Наведені обставини беруться судом до уваги при розгляді цієї справи, відтак суд вбачає ознаки протиправності в діях ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо примусового доставлення та утриманні ОСОБА_1 на території Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проведення медичного огляду, а відтак суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог, з метою захисту прав, свобод, інтересів позивача від зазначених порушень з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд зазначає, що після вручення повістки на проходження ВЛК, яка зобов`язує пройти медичне обстеження, особа має добровільно прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях), будь які примусові дії з цього приводу є незаконними.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

Судові витрати.

Частиною третьою статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії посадових осіб Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо примусового доставлення та утриманні ОСОБА_1 на території Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проведення медичного огляду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Вараський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (м-н Перемоги, 21- А,м.Вараш,Вараський район, Рівненська область,34402, ЄДРПОУ/РНОКПП 26616572)

Повний текст рішення складений 18 жовтня 2023 року

Суддя Ольга ПОЛІЩУК