Справа № 520/7552/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 р. Справа № 520/7552/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 21.11.22 по справі № 520/7552/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області

про стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "Слобожанський миловар") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом також відповідач), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, в якому просило:

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 33 034,62 грн, шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «ПроКредитБанк», МФО 320984.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 33034 грн 62 коп. шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «ПроКредитБанк», МФО 320984.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" судові витрати в сумі 2481 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, із ненаданням належної оцінки всім істотним обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи, зазначає про їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення рішення, посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України. Просить урахувати, що на поточну дату відсутні технічні можливості здійснення процедури відшкодування сум залишків бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягають включенню до Тимчасового реєстру заяв, і їх реалізація можлива лише після запровадження механізму такого відшкодування.

За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Слобожанський миловар". Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалося.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що Товариство з обмеженою відповідальністю Слобожанський миловар перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

Контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка та складений акт від 19 травня 2014 року № 163/28-09-47 документальної позапланової виїзної перевірки декларування товариством з обмеженою відповідальністю Слобожанський миловар від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за лютий 2014 року та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2014 року на рахунок платника у банку.

На підставі висновків акта перевірки 30.05.2014 податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ "Слобожанський миловар" зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 554374,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 277187,50 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржене ТОВ "Слобожанський миловар" до Харківського окружного адміністративного суду, який постановою від 03 липня 2014 року по справі № 820/10736/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2016 року (провадження №К/800/46231/14), скасував зазначене повідомлення-рішення та підтвердив право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 554374,00 грн, задекларованій за лютий 2014 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 по справі № 820/3537/17, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" до Харківського управління офісу великих платників податків ДФС, Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про стягнення суми задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 462151,32 грн шляхом перерахування вказаної суми на рахунок № НОМЕР_2 в АТ "Про КредитБанк", МФО 320984.

Предметом розгляду адміністративної справи № 820/3537/17 було нарахування до стягнення пені на невідшкодоване ПДВ за лютий 2014 року за період прострочення з 11.08.2014 по 10.07.2018.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі № 820/3537/17 набрало законної сили 06.03.2019.

Слід зауважити, що з підстав триваючого існування заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ за податковий період - лютий 2014 року позивач неодноразово звертався до суду з позовною вимогою щодо стягнення з бюджету пені, нарахованої на бюджетну заборгованість за відповідні періоди.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 по справі № 520/3669/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" до Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про стягнення пені задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 100 643,94 грн шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "ПроКредитБанк", МФО 320984).

Також рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 по справі № 520/9193/19, набрало законної сили 16.03.2020, задоволено адміністративний позов ТОВ "Слобожанський миловар" та підтверджено правомірність пені, нарахованої на суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 16.05.2019 по 23.09.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року по справі № 520/5865/2020 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" до Головного Управління Державної казначейської служби у Харківській області, третя особа: Головне управління ДПС у Харківській області про стягнення пені задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 56031,49 гривні шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ "ПроКредитБанк", МФО 320984.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року по справі № 520/1722/21 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" до Головного Управління Державної казначейської служби у Харківській області про стягнення пені задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Слобожанський миловар пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 70 261,58 грн за період прострочення з 27.05.2020 по 31.03.2021 шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «ПроКредитБанк», МФО 320984.

Вказані судові рішення також набрали законної сили.

У зв`язку з подальшим невідшкодуванням ПДВ за лютий 2014 року в сумі 554374,00 грн позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з Державного бюджету України пені за період невідшкодування податку на додану вартість з 01.09.2021 по 22.02.2022.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки контролюючим органом порушено право позивача на отримання пені, нарахованої у зв`язку із наявністю бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків урегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктами 200.12 та 200.13 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

З системного аналізу зазначених процесуальних норм убачається, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Протягом п`яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку. На суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 Податкового кодексу України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

У постанові від 19.11.2019 у справі № 808/887/16 Верховний Суд дійшов висновку, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, безвідносно до причин нездійснення такого відшкодування.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 по справі № 21-131а14, постанові Верховного Суду від 27.12.2018 по справі № 820/5471/17, постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі № 817/705/16.

Згідно з правовою позицією, що викладеною у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі № 808/660/16, для здійснення обрахунку пені застосуванню підлягає розмір облікової ставки, встановлений Національним банком України на момент виникнення пені, тобто на 27.08.2014. При цьому законом не визначено можливість її (облікової ставки) зміни протягом строку дії бюджетної заборгованості, включаючи день погашення.

Правління Національного банку України прийняло Постанову від 15 липня 2014 року, № 417 Про регулювання грошово-кредитного ринку, якою, зокрема, передбачено встановити з 17 липня 2014 року облікову ставку в розмірі 12,5 %, яка діяла до 13 листопада 2014 року.

Так, Правління Національного банку України прийняло Постанову "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 12 листопада 2014 року за № 719, якою, зокрема, передбачено встановити з 13 листопада 2014 року облікову ставку в розмірі 14,0 %.

Враховуючи те, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року по справі № 820/10736/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2016 року (справа № К/800/46231/14), підтверджено право ТОВ "Слобожанський миловар" на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 554 374,00 грн, задекларованій за лютий 2014 року, яка на момент розгляду цієї справи не відшкодована контролюючим органом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно з приписами пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Позивачем зроблено розрахунок пені за період з 01.09.2021 по 22.02.2022. Сума бюджетної заборгованості - 554374,00 гривень. Період прострочення: 01.09.2021 - 22.02.2022. Кількість днів прострочення - 145 календарних дні. Розмір облікової ставки НБУ на момент виникнення пені - 12,5 %. Кількість днів у 2021 та 2022 році - 365 днів. 120 % облікової ставки НБУ в день - 0,00041.

Формула для обрахування пені: пеня = сума заборгованості х (облікова ставка НБУ в день/100*(120/100:365 або 366) х кількість днів прострочення 554374,00 х (12,5/100 х (120/100/365) х145=33 034,62 грн.

Отже пеня на суму бюджетної заборгованості з ПДВ за лютий 2014 року у розмірі 554 374,00 гривень за період прострочення з 01.09.2021 по 22.02.2022 в загальному розмірі складає 33 034,62 гривні.

Оскільки згідно з наданим представником позивача детальним розрахунком заявлена до стягнення пеня за період з 01.09.2021 по 22.02.2022 (всього 145 календарних днів прострочення) складає 33 034,62 грн, контролюючим органом не спростовано розрахунку позивача, колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Слобожанський миловар» пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 33 034,62 грн за період прострочення з 01.09.2021 по 22.02.2022.

Доводів щодо обрахованої позивачем суми стягнутої пені апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Усі доводи та їх обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та свідчать про незгоду відповідача із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи.

Посилання контролюючого органу в апеляційній скарзі на відсутність механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування та структури такого реєстру, є необґрунтованим, оскільки неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновків із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та не погашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку пред`явлення вимоги про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість, починаючи з моменту виникнення такої заборгованості до часу звернення до суду за захистом своїх прав, як і такі обставини не позбавляють податковий орган обов`язку виконати набуті ним зобов`язання, виходячи з принципу належного врядування, що випливає з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїй постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява N 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунття (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви N 68385/10 та N 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява N 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

ЄСПЛ також неодноразово наголошував, що держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин (справа «Кіладзе проти Грузії»).

За таких обставин владний суб`єкт не може посилатися на нормативний акт, що набув сили після спливу строку для виконання зобов`язання та на відсутність механізму як на підставу правомірності його бездіяльності та звільнення його від відповідальності у вигляді нарахованої пені на суму невідшкодованої бюджетної заборгованості з ПДВ.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та правильно вирішив справу, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 по справі № 520/7552/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова