Справа № 300/517/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/517/23 пров. № А/857/10643/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Чуприною О.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач-1), ГУ ПФУ у Львівській області (далі - відповідач-2), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №78 від 04.01.2023, зобов`язати зарахувати стаж роботи з 25.10.2010 по 30.10.2017, виходячи з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців та зобов`язати призначити і виплатити пенсію за віком з 03.11.2022.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення, зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірний період роботи у Закритому акціонерному товаристві Промспецстрой та зобов`язано ГУ ПФУ призначити позивачу пенсію за віком з 03.11.2022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 (далі - Постанова №1328) Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - СНД) у галузі пенсійного забезпечення, було прийнято рішення про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москва. Вважає, що у пенсійного органу були відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням довідок про заробітну плату із рф.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 02.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка у зв`язку з впровадженням екстериторіальності була скерована для опрацювання у ГУ ПФУ в Львівській області. За наслідками розгляду заяви позивача, відповідачем-2 було прийнято рішення №78 від 04.01.2023 про відмову у призначенні за віком, з підстав відсутності необхідного страхового стажу (29 років), визначеного ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058). При цьому, відповідачі підтвердили наявність у позивача страхового стажу на день звернення із заявою від 02.01.2023, що складає 27 років 4 місяці 26 днів. До страхового стажу пенсійним органом не були враховані періоди роботи з 25.10.2010 по 30.10.2017 малярем в районах Крайньої Півночі та водієм автобуса в Закритому акціонерному товаристві Промспецстрой, що знаходиться на території рф, з посиланням на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків. В обґрунтування власних аргументів про правомірність дій, вчинених органом пенсійного фонду, відповідач-1 зазначив, що зарахування до страхового стажу періодів роботи на території держав-учасниць СНД та врахування заробітної плати за вищевказані періоди здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких провадилася трудова діяльність. Виходячи з норм міжнародних угод, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність. Предметом дослідження обставин з приводу можливості зарахування вказаного трудового стажу до періоду, який враховується при призначенні пенсії повинно бути відповідне законодавство рф. Водночас, як законодавством України, так і законодавством рф передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Додатково відповідач-1, посилаючись на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2022 по справі №300/3542/21 стверджує, що позивач, як застрахована особа, має право самостійно звернутися до органів Пенсійного фонду рф щодо отримання даних, які містяться в його індивідуальному особовому рахунку, відповідь на яке слугуватиме підставою для призначення йому пенсії, за наявності відповідної інформації. Також відповідач-1 стверджує, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. За результатами письмового повідомлення виконавчого комітету СНД стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023. Відносно вимоги про зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 25.10.2010 по 30.10.2017 у півтора кратному розмірі, відповідач-1 вважає таку вимогу необґрунтованою, оскільки за змістом п.5 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. При цьому, період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зараховується до стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991, яке в свою чергу визначало обов`язковою умовою для обчислення спірного пільгового стажу укладення робітниками трудових договорів. Документами, які подані позивачем для призначення пенсії не підтверджено факт укладення позивачем строкових трудових договорів. Крім того, за доводами відповідача, Тимчасова Угоди між Урядом України та Урядом рф Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 надає громадянам Сторін цієї Угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права. Водночас ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Отже, чинним законодавством не передбачено врахування періодів роботи після 01.01.1991 в пільговому обчисленні.

Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірному випадку відповідачі не діяли на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058, відповідно до частини першої якого, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу : з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Статтею 66 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування нараховується №400/97-ВР від 26.06.1997 (далі - Закон №400/97), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №1058, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-IV від 08.07.2010 (далі - Закон №2464) передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У контексті положень статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є роботодавці : підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Отже, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 по справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 по справі №688/947/17, від 30.09.2019 по справі №414/736/17, від 30.07.2019 по справі №373/2265/16-а, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Згідно статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 та була чинною на момент вирішення питання про призначення позивачу пенсії, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення було встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом рф Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що така угода діяла станом на час надання відповіді ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (04.01.2023), тобто на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно довідки роботодавця №1321 від 08.12.2017, вбачається наявність страхового стажу з 25.10.2010 по 30.10.2017, а про факт сплати страхових внесків до Пенсійного фонду рф свідчать довідки товариства №866/1, №866/2, №866/3, №866/4 від 19.07.2017.

Зазначені довідки містять відмітку про нарахування на всі суми заробітної плати 22% у Федеральний бюджет Пенсійного фонду рф.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, надані позивачем документи для призначення пенсії не викликають обґрунтованого сумнівів з приводу факту його роботи у районі Крайньої Півночі, відповідно підтверджують факт його працевлаштування у спірний період.

Колегія суддів вважає, що відповідачі жодним чином не спростували відомості, вказані у довідках роботодавця позивача №866/1, №866/2, №866/3, №866/4 від 19.07.2017 та не надали суду доказів на підтвердження/засвідчення обставини не перерахування/не сплати Закритим акціонерним товариством Промспецстрой страхових внесків за спірний період роботи у Пенсійний фонд рф.

Суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до №1058, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), за змістом якого право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

В контексті досліджуваного правового регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо встановлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абз.7 п.4.7 Порядку №22-1.

Відтак, суд першої інстанції вірно зробив висновок, що орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача, що є порушенням вищезазначених норм. Отже, за таких обставин пенсійний орган фактично переклав на ОСОБА_1 тягар доказування власного неперевіреного сумніву щодо достовірності документів, отриманих особою, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), а тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Отже, доводи пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування страхового стажу для призначення позивачу пенсії (29 років) є безпідставними.

Суд першої інстанції, даючи правову оцінку доводам відповідача-2 з посиланням на прийняття Урядом Постанови №1328 про вихід з цієї Угоди, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві, вірно наголосив, що постановою Міністерства закордонних справ України в установленому порядку доручено повідомити депозитарію про вихід з цієї Угоди, а саме Листом Міністерства закордонних справ України №72/14-612-108210 від 29.12.2022 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення виконавчого комітету СНД про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин, розгляду заяви позивача від 02.01.2023, вирішення даного спору та до 19.06.2023 Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 є чинною.

Суд першої інстанції, даючи правову оцінку доводам відповідача-1 з посиланням на неможливість врахування в січні 2023 року при призначенні пенсії довідок №866/1, №866/2, №866/3, №866/4 від 19.07.2017 та довідки №1321 від 08.12.2017, вказавши, що спірні правовідносин до 19.06.2023 для Держави Україна врегульовані Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, слушно зауважив, що в силу правового регулювання статті 11 коментованої Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць СНД та держав, що входили до складу СРСР до 01.12.1991, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Відтак, станом на січень 2023 року, подані позивачем довідки Закритого акціонерного товариства Промспецстрой приймаються органами пенсійного забезпечення України без легалізації.

Колегія суддів погоджується з висновками першої інстанції, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягнув 60 років, має загальний страховий стажу понад 29 років (з урахуванням висновку суду про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи 25.10.2010 по 30.10.2017), відтак останній має право на призначення пенсії за віком на підставі ч.1 ст.26 Закону №1058.

З огляду на встановлені по справі обставини щодо подання позивачем відповідачам разом із заявою від 02.01.2023 всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених ч.1 ст.26 Закону №1058 умов для призначення йому пенсії за віком, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не може бути позбавленим гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року по справі №300/517/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук