Справа № 520/17882/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 р. Справа № 520/17882/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 24.07.23 по справі № 520/17882/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі також - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо непроведення відповідного перерахунку та виплати всіх сум грошового забезпечення (включаючи грошові компенсації за невикористані дні відпусток протягом 2022-2023 років, неотримане речове майно, додаткові виплати на період воєнного стану) при звільненні ОСОБА_1 з військової служби;

2) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) в розмірі - 95955,10 грн; додаткові виплати у період дії воєнного стану за 2022-2023 роки - 144455,08 грн; грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток протягом 2022-2023 років - 190856,50 грн; виплату одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік (станом на момент звільнення з військової служби, 12.06.2023) - 21520,35 грн; виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік (станом на момент звільнення з військової служби, 12.06.2023) - 21520,35 грн; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні);

3) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 12.06.2023 до дня фактичного розрахунку;

4) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо порушення порядку та строків складання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) при отриманні 20.05.2022 поранення ОСОБА_1 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області;

5) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) протягом строків, визначених частиною 5 статті 260 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», скласти та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення () протягом строків, визначених частиною 5 статті 260 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», скласти та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої ним 20.05.2022 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області;

6) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо порушення порядку і строків призначення, проведення службового розслідування, складання довідок про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023 та з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов`язків військової служби;

7) зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) призначити і провести службове розслідування, скласти довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023 та з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов`язків військової служби;

8) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 1 500 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 24 липня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття ухвали не взято до уваги того, що у відповідь на його звернення Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України направила лист № 849 від 18.04.2023 із зазначенням адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , як засобу комунікації з фізичними та юридичними особами; позивач позбавлений можливості отримати інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань через запровадження обмеження доступу у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.

Указує, що у заяві про усунення недоліків від 15.07.2023 позивач заявляв клопотання до суду про витребування від Міністерства оборони України (, 03168, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, адреса електронної пошти : ) відомостей про місцезнаходження відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), його офіційної електронної адреси, адреси електронної пошти, а також наявності інших альтернативних шляхів комунікації суду з відповідачем (зокрема, через канали зв`язку Міністерства оборони України). Проте суд указане клопотання не розглянув, про що свідчить відсутність будь-яких висновків суду з цих питань в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

З клопотанням про долучення доказів позивачем надано копії запитів до Міністерства оборони України та Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України стосовно надання достовірних відомостей про поштовий індекс та місцезнаходження відповідача, а також офіційної електронної адреси.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 2, п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За приписами пункту 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві також зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із частиною тринадцятою статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання. При цьому оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб`єктивною.

Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними, і можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, спір склався з приводу оплати часу військової служби позивача протягом періоду з 09.03.2022 по 12.06.2023; з приводу повноти остаточного розрахунку при звільненні з військової служби - 12.06.2023; з приводу документування обставин травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.05.2022 позивачем в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області; з приводу призначення і проведення службового розслідування за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону з 06.03.2023 до 13.03.2023 та з 14.03.2023 до 22.03.2023.

Зазначивши про те, що всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України текст позову не містить відомостей про місцезнаходження відповідача та доказів про те, що вказана у позові електронна адреса (електронна пошта) є офіційною, Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 14.07.2023, посилаючись на те, що відсутність у тексті позову відомостей про місцезнаходження відповідача - суб`єкта владних повноважень об`єктивно унеможливлює відправлення судом правосуддя через несповіщення відповідача у передбаченому процесуальним законом порядку, залишив позов без руху та встановив строк виправлення недоліку подання до суду позову, оформленого відповідно до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України.

У заяві про усунення недоліків від 15.07.2023 позивач указав, що у відповідь на його звернення Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України направила лист № 849 від 18.04.2023 із зазначенням адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , як засобу комунікації з фізичними та юридичними особами (доданий по позовної заяви); позивач позбавлений можливості отримати інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань через запровадження обмеження доступу у зв`язку із введенням воєнного стану на території України та за заявив клопотання про витребування від Міністерства оборони України (, 03168, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, адреса електронної пошти : ) відомостей про місцезнаходження відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), його офіційної електронної адреси, адреси електронної пошти, а також наявності інших альтернативних шляхів комунікації суду з відповідачем (зокрема, через канали зв`язку Міністерства оборони України).

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції, виходячи з того, що заява про усунення недоліків позову від 15.07.2023 (як і сам текст позову) усупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України не містить відомостей про місцезнаходження відповідача - суб`єкта владних повноважень, не містить і доказів про те, що вказана у позові електронна адреса (електронна пошта) є офіційною електронною адресою (офіційною електронною поштою) суб`єкта владних повноважень - відповідача, дійшов висновку, що цей недолік унеможливлює прийняття судом позову до розгляду, оскільки ч. 2 ст. 19 Конституції України та нормами КАС України адміністративному суду не надано повноважень на пошук місцезнаходження відповідача - суб`єкта владних повноважень, а відсутність у тексті позову відомостей про місцезнаходження відповідача - суб`єкта владних повноважень об`єктивно унеможливлює відправлення судом правосуддя через несповіщення відповідача - суб`єкта владних повноважень у передбаченому процесуальним законом порядку.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Позов надійшов до суду 11.07.2023 з використанням функціоналу Електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" із зазначенням електронної адреси відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та вказівкою на те, що місцезнаходження відповідача позивачу невідоме (інформація з обмеженим доступом).

На підтвердження того, що вказана у позові електронна адреса (електронна пошта) відповідача є офіційною, позивачем надано лист № 849 від 18.04.2023 Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України із зазначенням того, що адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 є засобом комунікації з фізичними та юридичними особами.

Колегія зазначає, що якщо особа наводить аргументи, які свідчать про помилковість висновків суду, з якими пов`язувалося залишення позовної заяви без руху, суд повинен зважати на них і у разі обґрунтованості цих заперечень, виходити з того, що недолік відсутній, а тому усувати його не потрібно. Суд не зв`язаний своїми помилками.

Проте цим аргументам правова оцінка судом першої інстанції в контексті обставин справи не надавалася.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у письмовому вигляді (у заяві про усунення недоліків від 15.07.2023) висловив заперечення щодо підстав, наявність яких пов`язується із висновком про невідповідність позовної заяви вимогам статті 161 КАС України.

Разом з цим у заяві про усунення недоліків від 15.07.2023 позивач заявляв клопотання до суду про витребування від Міністерства оборони України (, 03168, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, адреса електронної пошти : ) відомостей про місцезнаходження відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), його офіційної електронної адреси, адреси електронної пошти, а також наявності інших альтернативних шляхів комунікації суду з відповідачем (зокрема, через канали зв`язку Міністерства оборони України).

Вказане клопотання суд першої інстанції не розглянув, про що свідчить відсутність будь-яких висновків суду з цього питання в оскаржуваному судовому рішенні.

Також позивачем у заяві про усунення недоліків зазначалося про запровадження воєнного стану на території України.

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав.

Проаналізувавши підстави для залишення позовної заяви без руху, та як наслідок її повернення позивачу, предмет та підстави позову, а також доводи позивача, зазначені в заяві про усунення недоліків, колегія суддів уважає, що такі недоліки можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду та не впливають на оцінку обставин, які стали підставою для відкриття провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати місцезнаходження відповідача в установлений законом спосіб.

Приписами ч. 4 ст. 9 КАС України визначений обов`язок суду вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо місцезнаходження суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про повернення позовної заяви ОСОБА_1 порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Повернення позовної заяви з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали надмірно формально розтлумачено норму процесуального закону, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

За наведеного правового регулювання та обставин справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 квітня 2022 року у справі № 160/11095/20.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.

За змістом ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому ухвалене судове рішення на підставі приписів статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 по справі № 520/17882/23 - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова