Справа № 500/5641/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5641/23

17 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі судді Осташа А. В. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 24.08.2023 у ВП №68880132, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.08.2023 у ВП №68880132 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/158/22.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ) перебуває виконавче провадження ВП №68880132 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №500/158/22, виданого 16.03.2022 Тернопільський окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. Разом з тим, державний виконавець, незважаючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було повідомлено Відділ про добровільне виконання рішення суду в справі №500/158/22 шляхом проведення перерахунку пенсії з 01.12.2019 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум пенсії, також нараховано доплату до пенсії за період з 01.12.2019 по 31.06.2022, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі та яка фінансується з Державного Бюджету, не перевірив добровільне виконання рішення територіальним органом Пенсійного фонду, а безпідставно прийняв рішення про накладення штрафу.

З огляду на об`єктивність причин невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, а саме відсутність належного фінансування, на переконання позивача підстав для винесення постанови ВП №68880132 від 24.08.2023 про накладення на позивача штрафу у розмірі 10200,00 грн. немає, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.09.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення.

18.09.2023 представник позивача надіслав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 02.10.202 подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавцем, що регулюють виконавче провадження та у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон №1404-VIII). З моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №69585582 від 09.08.2022 до дати винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу 24.08.2023, боржник не скористався своїми правами, встановленими Законом № 1404-VIII, а саме: не звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, не звернувся до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження. Тобто, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, у вказаний період Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснено не було. Не надано позивачем і доказів поважності невиконання судового рішення у встановлений виконавцем строк у вимозі державного виконавця , а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області винесена правомірно, а позовні вимоги є безпідставними.

В судовому засіданні представники сторін підтримали позиції викладені в заявах по суті справи та подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

З врахуванням наведеного,суд завершив розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 у справі №500/158/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум.

16.03.2022 на виконання вищезгаданого судового рішення, Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

27.04.2022 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68880132 по примусовому виконанню виконавчого листа зобов`язального характеру у справі №500/158/22, виданого 16.03.2022 Тернопільський окружним адміністративним судом та визначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Одначасно, 27.04.2022, головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №68880132 від 27.04.2022 боржником не оскаржувалась.

13.05.2022 на адресу Відділу надійшов лист, яким Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило про виконання рішення суду в добровільному порядку в межах повноважень до відкриття виконавчого провадження. Зокрема, поінформовано, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 в справі №500/158/22 проведено перерахунок пенсії на підставі довідки та розмір його пенсії з 01.06.2022 склав 19340,00 грн. Також повідомлено про те, що нараховано доплату до пенсії в сумі 42687,336 грн. за період з 01.12.2019 по 31.05.2022, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі).

Вимогою державного виконавця №4329/031-25 від 06.03.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконати вимоги виконавчого листа №500/158/22 від 16.03.2022, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом.

Листом від 17.03.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило орган ДВС про те, що зазначене у вимозі державного виконавця рішення суду виконане в добровільному порядку в межах повноважень до відкриття виконавчого провадження. Зокрема, поінформовано, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду в справі №500/158/22 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум пенсій, та розмір його пенсії з 01.06.2022 склав 19340,00 грн. Також повідомлено про те, що нараховано доплату до пенсії в сумі 42687,36 грн за період з 01.12.2019 по 31.06.2022, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі).

Вимогою державного виконавця №7241/031-25 від 01.06.2023, повторно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконати вимоги виконавчого листа №500/158/22 від 16.03.2022, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом.

Листом від 15.06.2023, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, аналогічно повідомило орган ДВС про те, що зазначене у вимозі державного виконавця рішення Тернопільського окружного адміністративного суду в справі №500/158/22 виконане в добровільному порядку в межах повноважень до відкриття виконавчого провадження, та проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум пенсій, та розмір його пенсії з 01.06.2022 склав 19340,00 грн. Також повідомлено про те, що нараховано доплату до пенсії в сумі 42687,36 грн за період з 01.12.2019 по 31.06.2022, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі).

До зазначеної інформації, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області долучені: копія розпорядження про перерахунок пенсії та копія розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії.

Постановою головного державного виконавця Відділу ВП №68880132 від 24.08.2023, за невиконання рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист №500/158/22 від 16.03.2022 накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штраф у розмірі 10200,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ст.370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон №1404-VIII .

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Частинами 1, 5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч.1 ст.18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено п.1, 3 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII).

Частина 4 ст.19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону №1404-VIII).

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст.63 Закону №1404-VIII. Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Спірна постанова містить посилання на ст.63 та75 Закону №1404-VIII як на правову підставу накладення штрафу.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 у справі № 420/70/19 та відповідно до ч.5 ст.242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні ВП №68880132, суд встановив, що на виконання рішення суду на підставі якого Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №500/158/22 від 16.03.2022 та вимог державного виконавця від 06.03.2023 та 01.06.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 01.06.2022 проведено ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки у розмірі 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, після чого основний розмір пенсії з 01.06.2022 склав 19340,00 грн. (а.с.6).

Також, ОСОБА_1 нараховано доплату пенсії в сумі 42687,36 грн за період з 01.12.2019 по 31.05.2022, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі) (а.с.7).

Суд враховує, що суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі - в автоматизованій базі даних у підсистемі "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Разом з тим боржником не проведено виплату нарахованих коштів з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Вирішуючи питання чи є такі причини поважними суд враховує, що Верховний Суд у своїх постановах (від 21.08.2019 у справі №754/3105/17, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсії регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ст.8 цього Закону, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не має.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, регулюються Бюджетним кодексом України (ч.1 ст.1 БК України).

Крім іншого, до основних принципів побудови бюджетної системи України належать принцип збалансованості, який передбачає, що повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період (п.2 ч.1 ст.7 БК України), а також принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями (п.8 ч.1 ст.7 БК України).

Відповідно до ч.1 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч.2 ст.23 БК України).

Порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, зокрема, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань (п.20 ч.1 ст.116 БК України), нецільове використання бюджетних коштів (п.24 ч.1 ст.116 БК України), здійснення видатків, які відповідно до цього Кодексу мають проводитися з іншого бюджету (п.28 ч.1 ст.116 БК України), здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України (п.29 ч.1 ст.116 БК України).

При цьому, згідно з п.7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Суд враховує, що у спірних правовідносинах фактична невиплата нарахованої доплати до пенсії зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є органи Пенсійного фонду України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості їх прийняття. Неповне виконання рішення суду, про яке зазначає відповідач, зумовлене особливостями правового регулювання процедури виплати перерахованих сум пенсії та відповідним її фінансуванням.

Відтак, позивачем виконано рішення суду не у повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, доказом чого є представлені розпорядження про перерахунок пенсії та розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії стягувачу, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі), що є поважною причиною в розумінні ст.63 та 75 Закону №1404-VIII.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про передчасне накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду з причин, які фактично не залежали від його власного волевиявлення, та необхідність захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП №69585582 від 25.04.2023.

Як визначено ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми означають, що позивач повинен довести, яким чином суб`єктом владних повноважень (у даному випадку державним виконавцем) порушено його права під час здійснення заходів примусового характеру. У свою чергу, відповідач має обов`язок довести, що його рішення чи дії прийняті (вчинені) у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Суду надано достатні і переконливі докази наявності поважних причин невиконання позивачем судового рішення, яким його зобов`язано вчинити певні дії. Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2684,00 грн. згідно платіжної інструкції № 1969 від 13.09.2023.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу ВП №68880132 від 24.08.2023.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

відповідач:

- Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження/місце проживання: вул. Галицька, 45,м. Івано-Франківськ,76018 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386);

Головуючий суддя Осташ А.В.