Справа № 585/3799/23
Суддя: Цвєлодуб Г. О.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/3799/23
Номер провадження 2-а/585/63/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Цвєлодуб Г.О.,

секретаря судового засідання - Салій О.І.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Роменського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, начальника Роменського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дудінова Олександра Миколайовича, про визнання протиправною та скасування постанови № 168 від 12.08.2023 за справою про адміністративне правопорушення та зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 168 від 12 серпня 2023 року про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн., стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень Роменського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України понесені судові витрати по сплаті судового збору 936,80 грн.

Позов мотивовано тим, що 12.08.2023 щодо нього була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до постанови від 12.08.2023 позивач порушив п.п. 7 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Даний факт зафіксований і в протоколі про адміністративне правопорушення від 12.08.2023. 12 вересня 2023 року без фактичного розгляду відносно нього справи було винесено оскаржувану протиправну постанову № 168, датовану 12 серпня 2023 року, за правопорушення, якого він взагалі не скоював. Вважає, що постанова винесена відносно нього упереджено та з грубим порушенням приписів ст.ст. 8, 19, 59, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 245, 268, 280, 283, 285 КУпАП, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У порядку ст. 162 КАС України відповідач подав відзив на позовну заяву.

Так, у відзиві представник відповідача Роменського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки наполягає на відмові у задоволенні позову, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю доказів порушення вимог чинного законодавства та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідач.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив обставини, викладені в позові.

Начальник Роменського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дудінов О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в клопотанні до суду просив замінити неналежного відповідача та встановити єдиним належним відповідачем по справі Роменський РТЦК та СП, проводити розгляд справи без його особистої участі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 205 КАС України).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України,є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом ) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 72 КАС України).

Як визначено ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу приписів ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази немають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, що тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною ж 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу приписів статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крімправопорушень,вчинених військовозобов`язанимичи резервістами,які перебуваютьу запасіСлужби безпекиУкраїни абоСлужби зовнішньоїрозвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 154 від 23.02.2022 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення).

Так, згідно з п. 1, 3 Положення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Відповідно до п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, окрім іншого, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення (п. 12 Положення).

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В силу приписів ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призовну військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «України «Провійськовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Судом встановлено, що відповідно до постанови № 168 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП від 12.08.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100 гривень 00 копійок. Згідно зі вказаною вище постановою, ОСОБА_1 порушив п.п. 7 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також д. 2 до Постанови КМУ 20.12.2022 р. № 1487, а саме тим, що невчасно та неодноразово не прибував за викликами до Роменського РТЦК та СП та відмовився від отримання повістки повторно без законних підстав.

До позовної заяви додано копію протоколу № 168 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП від 12.08.2023, складеного відносно ОСОБА_1 , згідно з яким ОСОБА_1 порушив п.п. 7 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме тим, що не прибував за повістками до РТЦК та СП, відмовився від отримання повістки. При цьому, в протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 40 хв. 12.09.2023 року в каб. № 30 Роменського РТЦК та СП, за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять копії двох аркушів журналу відвідувань, які належним чином не завірені, містять перелік прізвищ та дати «27.01.2022» та «28.01.2022».

Також додано копію розписки, де зазначено дату та час 14.09.2023 року о 08 год. 00 хв. прибуття ОСОБА_1 , на якій не міститься підпису.

Згідно копії розписки від 20.01.2023 року, підписаної ОСОБА_1 , якою останній був повідомлений про прибуття 27.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у ЗСУ по мобілізації.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цьогоКодексу (ст. 251 КУпАП).

Диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка для розкриття змісту відсилає до інших норм, правил, інструкцій тощо.

У той час як зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу у вину ставиться порушення п. 7 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: військовий обов`язок включає: дотримання правил військового обліку.

При цьому, суд критично оцінює постанову за справою про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП від 12.08.2023 відносно ОСОБА_1 , зважаючи на те, що при викладенні суті адміністративного правопорушення та описі обставин, установлених при розгляді справи, особою, яка розглядала справу було неналежним чином відображено норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які порушені ОСОБА_1 , що призводить до неможливості встановлення всіх елементів складу адміністративного правопорушення, зокрема, об`єктивної сторони вчиненого особою адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в даному випадку, коли викладена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, а саме - викладена фабула допускає можливість різночитання у викладенні порушеної позивачем норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, з огляду на каральну мету стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією відповідної статті КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008, заява N 7460/03, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, заява № 16347/02).

Згідно з положеннями п. п. (а), (b) п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 12.08.2023 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП розгляд справи мав відбутися 12.09.2023 в кабінеті № 30 Роменського РТЦК та СП.

Постанова ж за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (яка, власне і оскаржується позивачем) датована 12.08.2023.

Як зазначив представник відповідача у відзиві, постанова № 168 від 12.08.2023 року була винесена з дослідженням матеріалів начальником Роменського РТЦК та СП та у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП.

Суд не може погодитися з твердженнями представника відповідача, оскільки розгляд справи без участі позивача вплинув на можливість повною мірою реалізувати своє право на захист.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Сама ж постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а.

Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем достатніми, належними та допустимими доказами не підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а усі сумніви щодо доведеності вини позивача в силу приписів ст. 62 Конституції України тлумачаться на його користь.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було встановлено недотримання вимог закону при притягненні позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною оскаржувану постанову, то у цій частині позову слід відмовити, оскільки згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України суд такими повноваженнями не наділений.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст.246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 536,80 грн (а.с. 1).

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 536,80грн.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 90, 262, 268-272, 286 КАС України, ст. 7, 9, 210-1, 235, 251-252, 280 КУпАП, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Постанову № 168 за справою про адміністративне правопорушення від 12 серпня 2023 року, винесену начальником Роменського районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України полковником Дудіновим Олександром Миколайовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 5100 гривень 00 копійок - скасувати із закриттям провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Роменського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ