Справа № 460/6309/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/6309/23 пров. № А/857/10021/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Заверухи О.Б., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року (головуючий суддя Друзенко Н.В., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (Відповідач 2) в якому просив: визнати протиправною бездіяльності відповідачів щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи періодів з 07.12.1989 по 04.01.1999 (10 років 27 днів), з 05.01.1999 по 24.01.2001 (02 роки 19 днів), з 05.06.2001 по 27.12.2003 (02 роки 06 міс 22 дні) та призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 29 грудня 2022 року; зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до стажу роботи періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999 року (10 років 27 днів), з 05.01.1999 по 24.01.2001 (02 роки 19 днів), з 05.06.2001 по 27.12.2003 (02 роки 06 міс 22 дні); зобов`язати відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 29 грудня 2022 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 07.12.1989 по 04.01.1999, з 05.01.1999 по 24.03.2001, з 05.06.2001 по 27.12.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.12.1989 по 04.01.1999, з 05.01.1999 по 24.03.2001, з 05.06.2001 по 27.12.2003. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є рішення від 04.01.2023 за № 56 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961.

Зазначеною постановою були внесені зміни в тому числі до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Внесені зміни передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з І квітня 2021 року, відповідно до якого заяви про призначення/перерахунок пенсії опрацьовуються бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає особа, що звернулась із цією заявою.

Запровадження принципу екстериторіальності відбувалось задля: створення єдиного підходу до застосування пенсійного законодавства; централізованої прозорої системи контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізації особистих контактів з громадянами; відв`язки звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

29.12.2022 позивач звернувся із заявою та документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву позивача, долучені до заяви документи та 04.01.2023 за № 56 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Судом не взято до уваги, що відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити певні дії, оскільки заява позивача про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, Головним управлінням не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача.

Проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактором є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду.

Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до стажу роботи періоди з 07.12.1989 року по 04.01.1999 року, з 05.01.1999 року по 24.01.2001 року, з 05.06.2001 року по 27.12.2003 року.

Крім того апелянт зазначає, що умови щодо визначення права на призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з І січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Необхідний страховий стаж позивача має становити 23 роки (29-6).

Згідно рішення від 04.01.2023 №56 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області страховий стаж позивача становить 8 років 7 місяців 27 дні.

Зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 з 07.12.1989 по 04.01.1999, оскільки відсутня печатка при звільнені з роботи, з 05.01.1999 по 24.01.2001, оскільки неможливо прочитати печатку, з 05.06.2001 по 27.12.2003, оскільки наявне виправлення в даті прийому на роботу.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі Інструкція).

Відповідно до п.2.4. Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п.2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У розділі «Відомості про роботу». «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як встановлено судом, Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області визнається 8 років 7 місяців 27 днів страхового стажу позивача. Також, судом встановлено, що зарахуванню підлягають спірні періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999, з 05.01.1999 по 24.03.2001, з 05.06.2001 по 27.12.2003. що становить 13 років 10 місяців 7 днів. Отже, сукупно страховий стаж позивача становить - 22 роки 6 місяців 03 дні.

Згідно записів трудової книжки серії № НОМЕР_2 позивач з 07.12.1989 по 04.01.1999 працював електрослюсарем третього розряду, з 05.01.1999 по 24.03.2001 працював електрослюсарем третього розряду, з 05.06.200і по 27.12.2003 працював електрослюсарем четвертого розряду.

При цьому, суд зауважує, що у трудовій книжці позивача наявне виправлення у даті звільнення, а саме « 27.12.2004 виправлено на 2003 рік» та зазначено «виправленому вірити: фактично дата звільнення 27.12.2003 року», що скріплено печаткою.

Однак, такого як запису «виправленому вірити» в трудовій книжці позивача НОМЕР_3 біля запису 15 на стор.10-11 немає.

Таким чином, рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/6309/23 від 08.05,2023 винесене з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Бабка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_4 , виданим 22.09.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Згідно довідки Вараської міської ради Рівненської області с.Стара Рафалівка №658 від 22.11.2021, ОСОБА_1 з 01.01.1986 по 12.05.1993 був зареєстрований та проживав у с.Бабка, яке відноситься до 3 категорії забруднення по ЧАЕС.

Відповідно до витягу з реєстру Вараської територіальної громади, позивач проживає в с.Бабка з 11.01.2014.

Згідно довідки Вараського РТЦКСП №71 від 22.03.2022 позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах з 22.05.1986 по 17.05.1988.

Згідно даних трудової книжки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_5 , позивач:

з 01.09.1985 по 14.04.1986 навчався в Кузнецовському СПТУп 12;

з 22.05.1986 по 07.06.1988 проходив строкову військову службу;

з 29.07.1988 по 23.05.1989 працював електрослюсарем на Рівненській АЕС;

з 07.12.1989 по 04.01.1999 працював електрослюсарем третього розряду;

з 05.01.1999 по 24.03.2001 працював електрослюсарем третього розряду;

з 05.06.2001 по 27.12.2003 працював електрослюсарем четвертого розряду;

з 05.01.2004 по 31.03.2006, з 24.03.2010 по 03.12.2010, з 24.03.2011 по 20.09.2011, з 17.02.2012 по 05.06.2012, з 13.08.2012 по 03.04.2013 та з 08.04.2013 по 02.10.2013 працював на території російської федерації;

з 01.12.2015 по 23.06.2016 перебував на обліку та отримував допомогу по безробіттю в Кузнецовському міському центрі зайнятості;

з 07.06.2018 по 13.09.2018 працював електриком дільниці 4 розряду;

з 24.09.2018 по 02.05.2019 працював підсобним працівником.

Також, з 03.06.2015 по 15.07.2015 позивач виконував роботи/послуги згідно цивільно-правового договору №02К-000090 укладеного з ТОВ «ХАЙБЕРРІ» та з 24.06.2016 по 31.10.2016 згідно цивільно-правового договору №02К-000146 укладеного з ТОВ «ХАЙБЕРРІ».

29.12.2022 позивач подав до пенсійного органу заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

04.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення №56 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 54 роки 9 місяців 23 дні, страховий стаж 8 років 7 місяців 27 дні, заявник прожив і працював на забрудненій території 3 зони з 26.04.1986 по 12.05.1993 7 років (а відтак має право на зниження пенсійного віку на 6 років); до страхового стажу не зараховані періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999 оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи, з 05.01.1999 по 24.01.2001 оскільки неможливо прочитати печатку, з 05.06.2001 по 27.12.2003 оскільки наявне виправлення в даті прийому на роботу. Також не зараховані періоди роботи на території росії після 01.01.2004, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до російської федерації. Вищезазначені періоди можливо буде зарахувати до страхового стажу після надання уточнюючих довідок, період роботи у російській федерації після надання довідки про сплату страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації та звернення до управління. Періоди роботи з 1998 року зараховані згідно індивідуальної відомості про застраховану особу. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 23 роки право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно якої, зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загально-обов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 556/1153/17.

У даній спірній ситуації, судом першої інстанції зґясовано, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Бабка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Бабка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідачем 2 у рішенні від 04.01.2023 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах не заперечується факт проживання позивача з 26.04.1986 по 12.05.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення, що становить 7 років.

Відтак, період проживання позивача з 26.04.1986 по 12.05.1993 та з 11.01.2014 в зоні гарантованого добровільного відселення (с. Бабка Володимирецького району) дає йому право на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 26.04.2017 №9-1) (далі - Порядок №22-1)

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, в тому числі документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому, суд слушно зауважив, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі №К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до посвідчення ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_4 , виданим 22.09.1993.

З огляду на це, суд вірно вважав, що зазначене вище посвідчення підтверджує факт його проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вже зазначалося судом, згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

На момент звернення позивача 29.12.2022 за призначенням пенсії на пільгових умовах, йому виповнилося 54 роки 9 місяців 23 дні.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції, що з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набув права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 54 роки.

При цьому, суд слушно зауважив, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2022 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 29 років, а з урахуванням зменшення на 6 років, страховий стаж повинен становити не менше 23 років.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 8 років 9 місяців 23 дні. При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999 оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи, з 05.01.1999 по 24.01.2001 оскільки неможливо прочитати печатку, з 05.06.2001 по 27.12.2003 оскільки наявне виправлення в даті прийому на роботу.

При цьому судом першої інстанції з`ясовано, що згідно трудової книжки № НОМЕР_2 позивач працював електрослюсарем третього розряду з 05.01.1999 по 24.03.2001, а не по 24.01.2001. Також з 07.12.1989 по 04.01.1999 стаж позивача становить 9 років 28 днів, а не 10 років 27 днів як зазначено позивачем. Згідно позовних вимог, ОСОБА_1 просить зарахувати вищевказані спірні періоди роботи до його страхового стажу, які сукупно становлять 13 років 10 місяців 7 днів.

Також у спірному рішенні відповідач вказав, що позивачу не зараховані періоди роботи на території росії після 01.01.2004, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до російської федерації.

Згідно статті 62 Закону №1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі-Порядок №637).

Відповідно до пункту 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів трудової книжки серії № НОМЕР_2 позивач з 07.12.1989 по 04.01.1999 працював електрослюсарем третього розряду, з 05.01.1999 по 24.03.2001 працював електрослюсарем третього розряду, з 05.06.2001 по 27.12.2003 працював електрослюсарем четвертого розряду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем при обчисленні страхового стажу позивача не було враховано періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999 оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи, з 05.01.1999 по 24.01.2001 оскільки неможливо прочитати печатку, з 05.06.2001 по 27.12.2003 оскільки наявне виправлення в даті прийому на роботу. При цьому, суд зауважує, що у трудовій книжці позивача наявне виправлення у даті звільнення, а саме « 27.12.2004 виправлено на 2003 рік» та зазначено «виправленому вірити: фактично дата звільнення 27.12.2003 року», що скріплено печаткою.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

При цьому, суд правильно вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за змістом та по суті, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно матеріалів справи відсутні докази щодо здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів до загального стажу.

Також, суд слушно зауважив, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Подібні висновки висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 (справа №275/615/17), від 28.02.2018 (справі №677/277/17), від 06.02.2018 (справі №677/277/17).

З огляду на це суд правильно вважав, що є недостатніми відповідні посилання відповідача для відмови у зарахуванні спірного стажу з 07.12.1989 по 04.01.1999 (оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи), з 05.01.1999 по 24.03.2001 (оскільки неможливо прочитати печатку), з 05.06.2001 по 27.12.2003 (оскільки наявне виправлення в даті прийому на роботу, а фактично в даті звільнення) оскільки трудова книжка позивача містить необхідну інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про трудову діяльність за вказані періоди.

Отже, періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999, з 05.01.1999 по 24.03.2001, з 05.06.2001 по 27.12.2003, що сукупно становить 13 років 10 місяців 7 днів, підлягають зарахуванню до його загального страхового стажу.

У рішенні №56 про відмову у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган вказав, що не зараховані періоди роботи позивача на території росії після 01.01.2004, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до російської федерації.

Згідно матеріалів справи, з 05.01.2004 по 31.03.2006, з 24.03.2010 по 03.12.2010, з 24.03.2011 по 20.09.2011, з 17.02.2012 по 05.06.2012, з 13.08.2012 по 03.04.2013, з 08.04.2013 по 02.10.2013 ОСОБА_1 працював на території російської федерації. Вказані періоди роботи сукупно становлять 4 роки 10 місяців 2 дні.

Правова позиція з даного питання висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 29.03.2023 у справі №360/4129/20, де колегія суддів дійшла наступних висновків.

«У вказаній справі підставою для незарахування спірного періоду роботи позивача на зазначених посадах до стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії, слугував висновок пенсійного органу, з яким погодилися суди попередніх інстанцій, про непідтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного Фонду російської федерації за цей період роботи.

Колегія суддів врахувала, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно із статтею 2 федерального закону російської федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 «Про трудові пенсії в російській федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище федерального закону №173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ).

Згідно із частиною другою статті 14 федерального закону №173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у федеральному законі російської федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).

В контексті обставин справи №360/4129/20, суди попередніх інстанцій констатували, що страховий стаж за період роботи позивача з 01.02.2005 по 28.02.2006, з 01.03.2006 по 26.07.2017, з 01.08.2017 по 31.01.2019 (російська федерація, тюменська область) на посаді помічника бурильника та бурильника капітального ремонту свердловин відповідно до законодавства російської федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за цей період.

Проте, як правильно встановлено судами обох інстанцій, позивач не підтвердив страховий стаж за спірний період відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надав доказів сплати страхових внесків за цей період до пенсійного фонду російської федерації.»

Колегія суддів зазначила, що зарахування стажу на пільгових умовах необхідного для призначення відповідної пенсії можливе лише за сукупності законодавчо визначених підстав, що визначають право на пільгову пенсію.

Оскільки разом із заявою про призначення пенсії за віком та до позовної заяви позивач не надав доказів сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за періоди з 05.01.2004 по 31.03.2006, з 24.03.2010 по 03.12.2010, з 24.03.2011 по 20.09.2011, з 17.02.2012 по 05.06.2012, з 13.08.2012 по 03.04.2013, з 08.04.2013 по 02.10.2013, то суд слушно зауважив, що відповідачем правомірно не зараховано зазначені періоди до його страхового стажу.

Як уже зазначалося вище згідно абзацу першого частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В свою чергу, статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах, необхідний страховий стаж становив 29 років.

Враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, виходить, що необхідною умовою призначення йому у 2022 році пенсії зі зниженням пенсійного віку було досягнення ним віку 54 років та наявність страхового стажу на рівні 23 років (29 - 6 = 23).

Оскільки, відповідачем визнається 8 років 7 місяців 27 днів страхового стажу позивача, а крім того, з урахуванням викладеного вище, зарахуванню підлягають спірні періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999, з 05.01.1999 по 24.03.2001, з 05.06.2001 по 27.12.2003, що становить 13 років 10 місяців 7 днів, то відповідно, страховий стаж позивача становить - 22 роки 6 місяців 03 дні.

Обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

На момент звернення для призначення пенсії у 2022 році, ОСОБА_1 виповнилося 54 роки. Для призначення пенсії на пільгових умовах позивачу необхідно було мати 23 роки страхового стажу.

Оскільки умова щодо наявності у позивача страхового стажу на рівні 23 років не підтверджена, то 04.01.2023 відповідач правомірно повідомив, бо жодних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах у 2022 році ОСОБА_1 в органу ПФУ немає.

За наведеного, правильним є висновок, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.01.2023 №56 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», скасуванню не підлягає, тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови № 25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

З огляду на викладене, суд дійшов підставного висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 07.12.1989 по 04.01.1999, з 05.01.1999 по 24.03.2001, з 05.06.2001 по 27.12.2003.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №460/6309/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. Б. Заверуха
Л. Я. Гудим