Справа № 560/3889/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3889/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

16 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС в Хмельницькій області (далі ГУ ДПС в Хмельницькій області) звернулося до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 6440,22 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позов задоволено:

-стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу в сумі 6440 (шість тисяч чотириста сорок) грн. 22 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 6440,22 грн.

Податковий борг виник на підставі прийнятого відносно ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-2204 від 19.10.2021.

Позивачем відповідно до вимог ст.59 ПК України сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 07.02.2022 № 0-2204 та надіслано платнику податку.

Проте, податкова вимога залишилась без виконання, в зв`язку з чим податковий орган звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач як суб`єкт владних повноважень довів факт наявності у відповідача боргу, який останнім в добровільному порядку не погашено, а відтак наявні підстави для його стягнення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Обов`язок сплати податків платником передбачений підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Грошове зобов`язання платника податків-сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту14.1 статті 14 ПК України).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг-сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням податкового органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що податковим органом виконано законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі №810/1963/18, від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19, від 20 жовтня 2020 року у справі №140/30/20, від 02 грудня 2020 року у справі № 160/2705/19.

Судом першої інстанції із наданих позивачем доказів з`ясовано, що за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість в розмірі 6440,22 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 19.10.2021 №0-2204, яка в добровільному порядку не погашена та, на думку суду першої інстанції сума боргу є узгодженою.

Заборгованість відповідача також підтверджується відомостями інтегрованої картки платника податків.

Варто зауважити, що згідно доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, останній послався на те, що податкова вимога "Ф" від 07.02.2022 № 0-2204 оскаржена ним в адміністративному порядку та скасована податковим органом, на підтвердження чого надав копію рішення ДПС України від 04.01.2023 №337/6/99-00-06-01-04-06.

В свою чергу, позивач надав копію рішення ДПС України № 15161/6/99-00-06-01-04-06 від 23.11.2022 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 14.04.2022 на податкове повідомлення-рішення від 19.10.2021 №0-2204 та податкову вимогу форми "Ф" від 07.02.2022 № 0-2204, яку залишено без задоволення.

Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що копія рішення від 04.01.2023 №337/6/99-00-06-01-04-0 не може слугувати належними доказом по справі, оскільки виходячи з візуального порівняння текстів та вигляду примірників двох різних рішень ДПС України за результатами розгляду однієї і тієї ж скарги платника, документ наданий відповідачем викликає сумніви у його достовірності.

З метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин цієї справи, колегією суддів ухвалою від 04.09.2023 витребувано у ДПС України відомості про результати розгляду скарг ОСОБА_1 щодо податкового повідомлення-рішення від 19.10.2021 №0-2204 та податкової вимоги форми "Ф" від 07.02.2022 № 0-2204, які зареєстровані в ДПС України, а також належним чином завірену копію рішення ДПС України від 04.01.2023 №337/6/99-00-06-01-04-06, за наявності такого.

На виконання вищезазначеної ухвали, ДПС України направило на адресу суду копію рішення ДПС України від 04.01.2023 №337/6/99-00-06-01-04-06 з якого вбачається, що останнє не має жодного відношення до ОСОБА_1 , а прийнято відносно іншої особи ОСОБА_2 . При цьому, належними чином завірена копія рішення від 04.01.2023 №337/6/99-00-06-01-04-06, наданого ДПС України, суттєво відрізняється від тексту копії, наданої суду відповідачем, і не лише прізвищем, ім`ям та по-батькові скаржника.

Таким чином, відповідачем не доведено, що на момент розгляду цієї справи, податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-2204 від 19.10.2021 чи податкова вимога форми "Ф" від 07.02.2022 № 0-2204, скасовані в адміністративному чи судовому порядку.

Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за відповідачем рахується податкових борг в розмірі 6440,22 грн. В свою чергу, відповідачем не наведено аргументів на спростування тверджень податкового органу.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.