Справа № 380/6773/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6773/22 пров. № А/857/8237/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року (суддя Хома О.П., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Львів, дата складення повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/6773/22 за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки,

про визнання протиправними дій, стягнення грошової допомоги,

встановив:

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівського ОТЦК та СП, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 до складу сум грошового забезпечення, з якого позивачу нараховувалась та виплачувалась у 2015, 2016, 2017, 2018 роках грошова допомога на оздоровлення, передбачена частиною першою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII; 2) стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки в сумі 14361 грн 46 коп..

Відповідач у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення щодо задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду першої інстанції від 26.04.2022 було зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.03.2023 провадження у справі поновлено.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII у 2015, 2016, 2017, 2018 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій від 22.09.2010 №889. Зобов`язано Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати ОСОБА_1 недоплачену у 2015, 2016, 2017, 2018 роках допомогу на оздоровлення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій від 22.09.2010 №889, та здійснити виплату, з рахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду підлягає до скасування з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що законодавцем було чітко визначено, які види грошового забезпечення відносяться до місячною грошового забезпечення, а які до щомісячних чи до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Одночасно з тим, пунктом 8 наказу МОУ №595 визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить оскаржене рішення суду від 07.04.2023 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 29.11.2019 №143 ОСОБА_1 з 29.11.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 8).

Під час проходження позивачем військової служби протягом 2015 - 2018 років відповідачем нарахована та виплачена допомога на оздоровлення: у серпні 2015 року у розмірі 3238 грн 65 коп., у жовтні 2016 у розмірі 6831 грн 83 коп., у липні 2017 році у розмірі 6940 грн 43 коп. та у лютому 2018 у розмірі 7266 грн 23 коп..

Позивач стверджує, що при обчисленні допомоги на оздоровлення відповідачем не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій від 22.09.2010 №889.

Відповідачем вказана обставина визнається.

Вважаючи протиправною поведінку відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення без врахування щомісячної додаткової допомоги за період з 2015 по 2018 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у 2015 2018 роках грошова допомога на оздоровлення, передбачена п.1 ст.10-1 Закону №2011-XII, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно з частин 2, 3 ст.9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ).

Згідно з п.1 ст.10 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям виплачуються, зокрема, грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій №889 від 22.09.2010 (далі - Постанова №889, чинна до 01.03.2018), встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 01.07.2014 - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

З особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 - 2018 роки видно, що до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення та які виплачено у серпні 2015 року у розмірі 3238 грн 65 коп., у жовтні 2016 у розмірі 6831 грн 83 коп., у липні 2017 році у розмірі 6940 грн 43 коп. та у лютому 2018 у розмірі 7266 грн 23 коп., не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Судом встановлено, що перед звільненням додаткова грошова винагорода грошового забезпечення на підставі Постанови №889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, що вказує на її неодноразовий характер. Проте, вказану додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено допомогу на оздоровлення у 2015 та 2018 роках, відповідачем не включено.

Спірним питанням у даній справі є склад грошового забезпечення військовослужбовців, що має включатися при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем при нарахуванні позивачу грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні, останній керувався норми Інструкцій №595 та №550.

При визначені складових грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінене лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Саме такий правовий висновок був неодноразово викладений Верховним Судом, зокрема у постановах від 31.07.2019 у справі №826/3398/17, від 15.10.2019 у справі №240/445/19, від 16.10.2020 у справі №826/4043/16, від 26.02.2021 у справі №620/3346/19, від 31.03.2021 у справі №620/2878/20 та від 28.05.2021 у справі №400/1955/20.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17.

Верховний Суд в ухвалі від 27.04.2020 №1.380.2019.003718 зазначив наступне: "питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду. Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року №522/2738/17 у даному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року у справі №761/17387/17, від 29 серпня 2019 року у справі №820/375/18, від 21 листопада 2019 року у справі №815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі №809/1489/16".

Приймаючи до уваги наведені висновки Верховного Суду, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Відомостями особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 та 2018 роки підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, тому така винагорода не може вважатись одноразовою.

Сама назва передбаченої Постановою №889 додаткової грошової допомоги як щомісячна свідчить про систематичність виплати такої.

Тому щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, підлягає включенню до складу грошового забезпечення позивача при обрахунку допомоги на оздоровлення.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на правову позицію, яка збігається з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16 серпня 2019 року у справі №826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі №826/3398/17, від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17-а, від 16 грудня 2019 року у справі №825/812/17, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17, від 31 березня 2021 року у справі №620/2878/20 та від 28 травня 2021 року у справі №400/1955/20, згідно з якою при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам вказаного Закону.

З урахуванням встановленого та наведених правових норм колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано грошову допомогу на оздоровлення у 2015-2018 роках, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889.

Колегія суддів також зазначає, що згідно п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04), ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XII у 2015, 2016, 2017, 2018 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та зобов`язання відповідача нарахувати позивачу недоплачену у 2015 2018 роках допомогу на оздоровлення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, та здійснити виплату, з рахуванням раніше виплачених сум.

У решта частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене, а тому не являється предметом апеляційної перевірки.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року в адміністративній справі №380/6773/22 за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, стягнення грошової допомоги залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов