Справа № 200/4152/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року справа №200/4152/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Госа Володимира Васильовича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року (повне судове рішення складено 14 серпня 2023 року) у справі № 200/4152/23 (суддя в І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, третя особа Акціонерне товариство «Банк Форвард» про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

02 серпня 2023 року через систему «Електронний Суд» представник позивача Гос В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД», про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни від 05.12.2019 ВП № 60814963 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 6587 від 01.11.2019, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 62 566,80 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД», про визнання протиправною та скасування постанови - повернуто позивачеві без розгляду, з підстав, передбачених пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Така ухвала мотивована тим, що обґрунтованих підстав щодо пропуску строку звернення до суду з підтверджуючими доказами та необхідності поновлення останнього позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявою про усунення недоліків, які зазначені в ухвалі судді Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року були виконані приписи частини 1,2 статті 169 КАС України щодо зазначених недоліків позовної заяви, у спосіб і строк їх усунення, а саме: направлення рекомендованим листом копій поданих до суду документів третій особі АТ «БАНК ФОРВАРД»; письмові пояснення позивача ОСОБА_1 ; копію заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», скриншоти із мобільного телефону позивача про надходження в «ДІЮ» повідомлень в кінці червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, як зазначалось, рахунок позивача було заблоковано наприкінці червня 2023 року на отримання соціальної допомоги на дитину. На її адресу не приходило ніяких повідомлень про відкриття виконавчих проваджень, а дізналась про них при зверненні АТ КБ «ПриватБанк», коли було заблоковано рахунок на отримання соціальної допомоги.

На думку апелянта, з приводу цього, повертаючи позовну заяву, суддя повинен був пересвідчитися та врахувати всі обставини, у тому числі і можливість направити повторно позивачу ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Наголошує, що судом першої інстанції був порушений принцип встановлення всіх обставин справи, який закріплений ч. 4 ст. 9 КАС України, згідно з яким «Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи», виходячи з того, що йому для прийняття обґрунтованого рішення було достатньо письмових доказів, представлених позивачем.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Від позивача на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 03 cерпня 2023 року про залишення позовної заяви без руху. До вказаної заяви позивачем додано, зокрема, заяву про поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду з позовом, позивач вказала, що наприкінці червня 2023 року дізналась, що її рахунок на отримання соціальної допомоги на малолітню дитину в Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк», клієнтом якого вона являється, заблоковано, а тому звернулась за правовою допомогою до адвоката. Крім цього пояснила, що на її адресу не приходила ніяка поштова кореспонденція ні від приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л., ні від приватного нотаріуса КМНО Незнайка Є.В. щодо відкриття виконавчих проваджень за виконавчим написом №6587, виданого 01.11.2019. Про відкриття виконавчого провадження вона дізналась в червні 2023 року, в приміщенні АТКБ «Приватбанк». Крім того, вказала, що в червні 2023 року в «Дію» на мобільний телефон прийшло повідомлення, що відкрито виконавче провадження.

Такі обставини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом позивач вважала поважними та просила поновити пропущений строк.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені приписами статті 287 КАС України, відповідно до якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Така норма процесуального закону є спеціальною щодо статті 122 КАС України.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Крім того, Верховний Суд в постанові від 12.10.2020 у справі №420/1379/20 зазначив:

«При цьому строк у десять днів визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця».

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 04 березня 2021 року у справі № 240/12017/19: колегія суддів звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, а не тим, хто спить.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Слід зауважити, що кінець червня 2023 року, як зазначено позивачем, день отримання інформації щодо існування виконавчого провадження, не змінює дати, з якої така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права.

Навіть з цієї дати (кінець червня 2023 року, яку зазначає сам позивач та яку безумовно слід вважати датою, коли позивач мав дізнатись про порушення своїх прав, якщо вважав їх порушеними) ОСОБА_1 пропустила десятиденний строк звернення до суду з цими позовними вимогами, оскільки звернулася до суду 02.08.2023.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям: існують обставини, які унеможливлювали або ускладнили вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди для звернення до суду; ці обставини є об`єктивними і не залежали від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наведені причини не можна вважати такими, що об`єктивно перешкоджали позивачу, звернутися до суду із цим позовом в межах строку, встановленого ст. 287 КАС України.

Відтак, наведені причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено.

Варто зауважити, що законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах; встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України певних процесуальних дій, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обґрунтованих підстав щодо пропуску строку звернення до суду з підтверджуючими доказами та необхідності поновлення останнього позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, оскільки наведені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду не є поважними, інших підстав, підтверджених доказами, для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Процесуальне законодавство не містить вимоги до суду повторно залишати позовну заяву без руху за умови виконання положень ст. 123 КАС України.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала суду є обґрунтованою, ухваленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Госа Володимира Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 200/4152/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 17 жовтня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар