Справа № 160/9182/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2023 року Справа № 160/9182/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
02.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 17.11.2021 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є протиправними, оскільки позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
19.06.2023 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначено, що позивач набуде право на призначення даного виду пенсії у віці 60 років.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
17.11.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 0400-010311-8/150971 повідомило позивача про те, що право на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач набуде у віці 60 років. За умовою надання висновку військово-лікарської комісії про причинний зв`язок смерті чоловіка з пораненням, контузією, каліцтвом, одержаним при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаним з перебуванням на фронті, ліквідацією Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, позивач набуде права на пенсію в разі втрати годувальника у віці 55 років.
Оскільки в наданих документах відсутній зазначений висновок на ім`я чоловіка позивача, за наявності страхового стажу не менш 33 років позивач набуде право на призначення даного виду пенсії у віці 60 років.
Незгода даним рішенням відповідача стала підставою для звернення позивача до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.92 N 2262-XII (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі Закон N 2262-XII), статтями 1-2 та 3 якого визначено коло осіб, які мають право на призначення пенсії за цим Законом.
Відповідно до статті 29 Закону N 2262-XII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Згідно з частинами першою-другою статті 30 цього ж Закону N 2262-XII
право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Водночас, частиною четвертою статті 30 Закону N 2262-XII передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.
Таким чином обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними.
Так, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії посилався на те, що позивач не досягла пенсійного віку.
Судом встановлено, що 28.11.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська.
Судом встановлено, що позивач на момент звернення до органів пенсійного фонду мала вік 55 років перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2003 року по день його смерті, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Після смерті чоловіка повторний шлюб не брала.
Разом з тим, позивачем в порядку ст. ст. 73-76 КАС України не доведено наявність всіх передбачених законодавством умов для призначення пенсії по втраті годувальника. Так для призначення відповідної пенсії необхідно довести наявність установлених нормами ч. 4 ст. 30 Закону N 2262-XII обставин непрацездатності члена сім`ї.
Натомість позивачем при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, таких обставин наведено не було, відповідних доказів суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи відмову у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачем відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко