Справа № 160/12879/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12879/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023, (суддя суду першої інстанції Серьогіна О.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №160/12879/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні,

У С Т А Н О В И В :

09.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- стягнути з Державної установи Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплату грошового забезпечення) на користь ОСОБА_1 за період з 01.08.2022 року по день фактичного розрахунку 16.05.2023 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачем вказано, що лише 16.05.2023 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі №160/11907/22, з нею було проведено остаточний розрахунок при звільненні, а тому посилаючись на положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України вона вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 31.07.2023 задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 частково. Визнав протиправною бездіяльність Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2022 року по 16.05.2023 року. Зобов`язав Державну установу "Кам`янська виправна колонія (№34)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2022 року по 16.05.2023 року в розмірі 3314,83 грн., без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована фактично доводами адміністративного позову. Позивач вважає, що суд не вправі обмежувати розмір виплат середнього заробітку за час затримки при розрахунку при звільненні.

Відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період часу з 10.08.2020 року по 31.07.2022 року працювала в Державній установі Кам`янська виправна колонія (№34) на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, що відповідає посаді рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Так, 10.08.2020 року згідно з наказом начальника державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) № 148/ОС-20 ОСОБА_1 було прийнято на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки та присвоєно первинне звання рядовий внутрішньої служби.

Наказом Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) від 29.07.2022 року за номером 117/ОС-22 Про особовий склад, позивача було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) 31.07.2022 року.

При звільненні позивача, 31.07.2022 року Державною установою Кам`янська виправна колонія (№34) з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні - не було здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі до 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і початкового стану, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану".

26.07.2022 року позивач направила керівництву Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) заяву про виплату їй додаткової винагороди відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і початкового стану, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану".

З дня звільнення позивача зі служби в ДКВС (31.07.2022 року) Державною установою Кам`янська виправна колонія (№34) виплату в повному обсязі додаткової винагороди відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і початкового стану, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану", здійснено не було.

В зв`язку з цим, позивач звернулася з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому просила зобов`язати відповідача виплатити їй в повному обсязі додаткову винагороду згідно ПКМУ №168 та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно ст.. 116,117 КЗПП України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року у справі №160/11907/22 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 року до 31.05.2022 року;

- зобов`язано Державну установу Кам`янська виправна колонія (№34) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 року до 31.05.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку судом було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку, позивач оскаржила його в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 року у справі №160/11907/22 апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а рішення від 27.10.2022 року у справі №160/11907/22 без змін.

16.05.2023 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року у справі №160/11907/22, відповідачем було виплачено на користь позивача суму додаткової грошової винагороди згідно Постанови КМУ №168, в розмірі 2668,43 грн.

Таким чином остаточний розрахунок відповідача з позивачем відбувся 16.05.2023 року.

Позивач, вважаючи, що відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно ст. 117 КЗпП України, з урахуванням істотної частки суми виплат.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами встановленими частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Віповідно до ч. 1 та 2 ст 117 КЗпП України (в редакції статті, що діє з 19.07.2022) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як встановлено в ході розгляду справи та не заперечується сторонами позивач з 10.08.2020 року по 31.07.2022 року працювала в Державній установі Кам`янська виправна колонія (№34) та 31.07.2022 року була звільнена з Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34).

Відповідачем виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року у справі № 160/11907/22 16.05.2023 року, а саме виплачено суму додаткової грошової винагороди згідно Постанови КМУ №168, в розмірі 2668,43 грн.

Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем при звільнені від 31.07.2022 року здійснений 16.05.2023 року.

Суд першої інстанції вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги посилався на правові висновки Верховного Суду у постановах від 20.09.2018 року у справі №810/1549/17, від 17.10.2018 року у справі №805/2948/17-а, від 08.11.2018 року у справі №821/1333/16, від 18.04.2019 року у справі № 806/889/17, та застосував до спірних відносин статтю 117 КЗпП України в редакції чинній до 19.07.2022, яка передбачала, що виплата середнього заробітку працівникові має бути здійснена за весь час затримки розрахунку по день фактичної виплати сум. З урахуванням судової практики застосування ст. 117 КЗпП України суд дійшов висновку щодо необхідності обмеження розміру виплати середнього заробітку з урахування істотності частки невиплаченої суми до суми заробітку.

Між тим, станом на час звільнення позивача з роботи, а також на момент проведення розрахунку, відповідно і на час подання позову в цій справі, стаття 117 КЗпП України зазнала змін, та визначає, що виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежена строком 6 місяців. Вказана норма у відповідній редакції (набрала чинності з 19.07.2023) і підлягала застосуванню до спірних відносин, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку № 100).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) та від 23 січня 2015 року (№ 6-1093цс15), а також Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2020 року (справа № 316/2896/14-а), у постанові від 28 січня 2021 року (справа № 580/2427/19).

Відповідно до довідки Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становить 7453,01 грн., середньоденного 244,36 грн.

Так, ОСОБА_1 була звільнена зі служби 31.07.2022, таким чином вона має право на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні за період 6 місяців, а саме з 01.08.2022 по 01.02.2023.

Кількість днів у період з 01.08.2022 по 01.02.2023 становить 185 днів.

Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45 206.6 грн (244.36 грн х 185 )

Верховний Суд у постанові від 30.10.20219 в адміністративній справі №806/2473/18 зазначив, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Судом враховано, що в цій справі наявні визначені Верховним Судом критерії для умов зменшення розміру середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, оскільки між сторонами існував спір про суму виплат, після прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідач провів із останньою фактичний розрахунок.

Згідно з матеріалами справи, позивачу виплачено додаткову винагороду на виконання рішення суду 16.05.2023 у розмірі 3314,82 грн. (після відрахувань податків і зборів - 2668,43 грн.).

З врахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, розмір істотної частки заборгованості визначається наступним чином: 3314.82 грн. / 45206.60 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) *100 = 7.3326%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості становить: 244,36 грн. (середня заробітна плата за один день) * 7.3326% * 185 (дні затримки розрахунку) = 3314,83 грн.

Таким чином, суд першої інстанції фактично правильно встановив розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, хоча й у змісті рішення суду посилався на норму, яка втратила чинність, а розрахунок суми середнього заробітку та період розрахунку не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, в резолютивній частині рішення суду зазначити період затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2022 по 01.02.2023.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 року в адміністративній справі №160/12879/23 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, в резолютивній частині рішення суду зазначити період затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2022 по 01.02.2023.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 в адміністративній справі №160/12879/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай