Справа № 240/29445/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/29445/23

категорія 112010201

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О. Г., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за вислугу (стаж) роботи, без урахування святкових днів, при звільненні за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в міліції 22.05.1998 року з урахуванням індексації;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за вислугу (стаж) роботи без урахування святкових днів, при звільненні за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в міліції 22.05.1998 року з урахуванням індексації;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити моральну шкоду, заподіяну внаслідок затримки розрахунку при звільненні зі служби, у розмірі 50 000 гривень.

- витребувати у Головного управління Національної поліції в Житомирській області відомості та підтверджуючі їх докази про:

належні ОСОБА_1 відпустки за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року (вид та кількість діб кожного виду);

про надані ОСОБА_1 за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року відпустки (вид відпустки, кількість використаних днів, реквізити (номер/дата) наказів про надання відпусток);

про невикористані ОСОБА_1 за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року відпустки (вид відпустки, кількість невикористаних днів).

Перевіряючи адміністративний позов на його відповідність вимогам статті 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не відповідає положенням вказаних статей з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набув чинності 19.07.2022 внесено зміни до ст. 233 КЗпП України, а отже змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, в редакції від 19.07.2022, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 607/6231/17 (…) 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

Судом встановлено. що предметом позову є не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за вислугу (стаж) роботи, без урахування святкових днів, при звільненні за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в міліції 22.05.1998 року з урахуванням індексації.

У той же час, з огляду на матеріали справи позивач звільнений зі служби 16.02.2083, проте звернувся до суду з даним позовом 09.10.2023, тобто позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом у справі про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Подана заява не містить жодних причин пропуску строку на звернення до суду в розумінні КАС України, що можуть бути визнанні судом поважними. Заявник в поданих до суду заявах лише наводила правові положення щодо вказаного питання без будь-яких посилань на особисті, суб`єктивні обставини які не давали йому змогу вчасно звернутися до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Позивачем на підтвердження зазначених обставин належних та відповідних доказів не надано.

Посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 04.04.2023 у справі №640/8348/21 також не можуть бути застосовані судом в спірних правовідносинах, оскільки в справі, переглянутій касаційною інстанцією позивач звернувся до суду до внесення змін до Кодексу законів про працю України, а тому дійсно залишення позову без розгляду судом апеляційної інстанції, застосувавши строки звернення до суду за нормами КЗПП України, що діяли на момент апеляційного провадження, є безпідставним, на що і звернув увагу Верховний Суд вирішуючи спірне питання.

У Рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому не реалізація цього права є наслідком його власної поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд також зазначає, що предметом позовних вимог, серед іншого, є стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач зазначає, що середній заробіток обраховується у відповідності до положень Порядку №100.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, яким врегульовано обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Отже, розрахунок середнього заробітку для виплати позивачу за час вимушеного прогулу має бути здійснений на підставі довідки про розмір середньої заробітної плати, обчисленої згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08.02.1995.

Пунктом 2 Розділу ІІ Постанови №100 від 08.02.1995 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати позивача має бути за останні 2 календарні місяці роботи, що передують його звільненню з військової служби.

Водночас, позивач у позовній заяві розміру суми, що стягується, та її розрахунок не зазначає, довідку із детальним розрахунком грошового забезпечення (зазначення всіх складових) за два останніх місяця роботи перед звільненням (із зазначенням кількості робочих та відпрацьованих днів у кожному місяці) позивач до позовної заяви не додає.

Окрім того, позивачем не зазначено день фактичної виплати заборгованості та до матеріалів справи не надано жодних доказів виплати такої заборгованості.

Вказана обставина позбавляє суд можливості визначити період затримки такої виплати.

Одночасно в прохальній частині позовної заяви позивач просить витребувати у відповідача:

- належні ОСОБА_1 відпустки за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року (вид та кількість діб кожного виду);

- про надані ОСОБА_1 за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року відпустки (вид відпустки, кількість використаних днів, реквізити (номер/дата) наказів про надання відпусток);

- про невикористані ОСОБА_1 за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року відпустки (вид відпустки, кількість невикористаних днів).

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно зі ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України суд витребовує докази за клопотанням учасників справи у разі неможливості самостійно надати докази такими учасниками справи.

Вказані особи зобов"язані надати докази, щодо вжиття ними дій для отримання цього доказу самостійно та (або) на підтвердження причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що він або його представник зверталися до відповідача із клопотанням про надання вищезазначених документів та позивачу відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, а тому, з огляду на наведене, у задоволенні клопотання позивача про витребовування доказів судом належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав та документально обґрунтованих доводів для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду;

- довідки із детальним розрахунком грошового забезпечення (зазначення всіх складових) за два останніх місяця роботи перед звільненням (із зазначенням кількості робочих та відпрацьованих днів у кожному місяці) позивача;

- доказів виплати відповідачем заборгованості;

- належні ОСОБА_1 відпустки за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року (вид та кількість діб кожного виду);

- про надані ОСОБА_1 за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року відпустки (вид відпустки, кількість використаних днів, реквізити (номер/дата) наказів про надання відпусток);

- про невикористані ОСОБА_1 за період з 16.02.1983 по 22.05.1998 року відпустки (вид відпустки, кількість невикористаних днів).

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя О.Г. Попова