Справа № 240/13293/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/13293/21

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення відсоткового значення розміру її пенсії з 80 % до 60 % заробітної плати державного службовця;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 05.02.2021 перерахунок її пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" (в редакції від 13.06.2012), виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80 % заробітної плати державного службовця та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в Житомирській області протиправно при переведенні її в лютому 2021 року з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" зменшило відсоткове значення розміру її пенсії з 80 % до 60 % від заробітної плати. Зазначає, що пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 80 % заробітної плати їй була призначена ще в липні 2012 року, а тому відсоткове значення розміру цієї пенсії, що було встановлене при такому первинному призначені, не підлягало зміні відповідачем при здійсненні їй повернення до отримання вказаного виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/13293/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , їй з 31.07.2012 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 80% заробітної плати державного службовця. Враховуючи, що позивач продовжувала працювати, то з 15.08.2012 їй було здійснено перерахунок у зв`язку із переходом з пенсії згідно Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" на пенсію згідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідач зауважив, що "призначення пенсії" і "перерахунок пенсії" є абсолютно різними за своїм змістом юридичними діями, і якщо в момент призначення пенсії застосовується законодавство, що діє на момент звернення за призначенням пенсії, то при зверненні із заявою про перерахунок пенсії, застосуванню підлягає законодавство, що діє на момент подання заяви про перерахунок пенсії, що випливає із статті 58 Конституції України. Вказує, що всупереч зазначеному, позивач необґрунтовано вважає, що при перерахунку їй в 2021 році пенсії застосуванню підлягають норми Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" в редакції, що діяла на момент призначення їй пенсії, а не в момент звернення з заявою про її перерахунок. Зауважує, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу", внаслідок чого положення Закону №3723-XII частково втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців. Відповідно до ст.90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, таким чином, з 01.05.2016 даним законом по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців. Враховуючи, що перерахунок пенсії в розмірі 80 % чинним законодавством не передбачений, відповідач зазначив, що рішення управління є обґрунтованим та правомірним, а тому просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01.07.2012 ОСОБА_1 була призначена пенсія по віку відповідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" в розмірі 80 % від заробітної плати.

Однак, згідно даних трудової книжки позивача, після призначення вказаної пенсії, ОСОБА_1 продовжила працювати на посаді завідуючої сектором з питань контролю за правильністю призначення та виплати пенсій та доплат Чуднівського управління праці та соціального захисту населення Чуднівської РДА Житомирської області, тобто на посаді, яка відноситься до посад державної служби.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 з 18.08.2012, відповідно до вимог ч. 4 ст. 37 Закон №3723-ХІІ, було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

29 січня 2021 року ОСОБА_1 була звільнена з посади завідуючої сектором з питань контролю за правильністю призначення та виплати пенсій та доплат Чуднівського управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області.

Після звільнення з державно служби, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 05.02.2021, в якій просила перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", враховуючи зміни до вказаного закону, на умовах 80% від заробітної плати, яку отримувала на день виходу на пенсію.

Розглянувши вказану заяву, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало ОСОБА_1 листа від 29.04.2021, в якому повідомило, що згідно поданої заяви та наданих документів їй з 05.02.2021 проведено перерахунок у зв`язку зі звільненням та обчислено розмір її пенсії відповідно до Порядку призначення пенсій деяким категоріям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №469). Відтак, після звільнення з посади державного службовця пенсія виплачується в повному розмірі - 6757,88 грн, що становить 60 % заробітку 11263,13 гривень. Обчислення пенсії в розмірі 80 % заробітної плати держаного службовця Законом України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу та Порядком № 622 не передбачено.

Вважаючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно зменшило основний розмір її пенсії з 80 % до 60 % заробітної плати при переведенні її з 05.02.2021 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, в тому числі й порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначені Законом України "Про державну службу".

До 01 травня 2016 року правовідносини щодо пенсійного забезпечення державних службовців були врегульовані статтею 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон №3723-ХІІ).

Стаття 37 Закон №3723-ХІІ, в редакції чинній станом на 01.07.2012 - дату призначення позивачу пенсії, визначала, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, частина 4 статті 37 Закон №3723-ХІІ в редакції, чинній станом на 01.07.2012 - дату призначення позивачу пенсії, передбачала, що в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу (далі - Закон №889-VIII), пунктом 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу (далі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Розділу XI Закону №889-VIII.

Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, законодавець також визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу.

Зокрема, пунктом 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Натомість, пунктом 12 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічні правові норми закріплені також і у пункті 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 (далі - Порядок №622), який визначає, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу" мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу":

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Крім того, пунктом 3-1 Порядку №622 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу", мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.

Відтак, аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що після 01.05.2016, у випадку дотримання вимог, визначених у пунктах 10 та 12 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, особа має право на призначення пенсії відповідно до норм статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Однак, під час розгляду справи судом було безспірно встановлено, що вперше ОСОБА_1 пенсія за віком згідно з Законом України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу була призначена з 01.07.2012, відтак, своє право на призначення такого виду пенсії, як пенсія державного службовця позивач реалізувала ще в 2012 році. У зв`язку з цим, відсутні підстави вважати, що в межах спірних правовідносин йдеться про призначення позивачу пенсії, відповідно до Закону України "Про державну службу", вперше. Подана ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області заява від 05.02.2021, не є заявою про призначення їй нового виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу". Вказана заява є заявою про переведення її з одного виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на раніше призначений їй вид пенсії - пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу, та була обумовлена звільненням її з посади, що відноситься до посад державної служби. Таким чином, спірні правовідносини стосуються правомірності визначення відсоткового значення розміру пенсії позивача при здійсненні її переведення з одного виду пенсії на інший вид, який їй вже раніше призначався.

З огляду на зазначене, положення пунктів 10-12 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу, а також правові норми Порядку №622, які стосуються саме призначення пенсії державного службовця та на які посилається відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

В свою чергу, пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення.

Крім того, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" з 01 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII Про державну службу, у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу, а також на посадах та на умовах, передбачених Законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, виплачуються в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII Про державну службу, поновлюється.

Закон України від 08.07.2011 №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" набрав чинності 01.10.2011.

Матеріалами справи підтверджується, що пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу ОСОБА_1 було призначено 01.07.2012, тобто після набрання чинності Законом України від 08.07.2011 №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Відтак, з огляду на положення пункту 13 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058-IV та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, після звільнення з роботи на посаді державної служби, позивач отримала право на поновлення виплати їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII Про державну службу. При цьому, пункт 13 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058-IV чітко визначає, що після звільнення з роботи на посаді державної служби виплата пенсії відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII Про державну службу поновлюється у розмірі, який було встановлено особі до її переведення на пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Під час розгляду справи судом встановлено, що розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії по віку відповідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" становив 80 % від заробітної плати, а тому на підставі пункту 13 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058-IV та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 позивач, після звільнення з роботи поновлення їй на посаді державної служби та переведення її з пенсії за віком до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до відповідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (тобто при поновленні їй виплати раніше призначеного виду пенсії) мала право на отримання такої пенсії у розмірі, який було встановлено їй до переведення на пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто в розмірі 80% від заробітної плати.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновило ОСОБА_1 виплату з 05.02.2021 пенсії за віком відповідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", однак визначило розмір такої пенсії 60 % від заробітної плати, керуючись при цьому правовими нормами пунктів 10-12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» та Порядку №622, які регулюють питання призначення особі пенсії відповідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" вперше.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення з 05.02.2021 відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 80 % до 60 % заробітної плати при поновленні їй виплати пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу".

Застосовуючи механізм захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести ОСОБА_1 з 05.02.2021 перерахунок її пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80 відсотків заробітної плати, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення з 05.02.2021 відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 80 % до 60 % заробітної плати при поновленні їй виплати пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести ОСОБА_1 з 05.02.2021 перерахунок її пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80 % заробітної плати, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович