Справа № 480/2645/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 р. Справа № 480/2645/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24.04.2023, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 24.04.23 по справі № 480/2645/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі також відповідачі), в якому просила:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про відмову в призначенні/переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про державну службу";

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 22 квітня 2021 року пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 за № 3723-ХІІ, згідно із заявою від 22 квітня 2021 року із врахуванням проведених виплат.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року позовна заява залишена без руху, оскільки подана з порушенням ст. 171 КАС України: позивач звернувся до суду з пропуском встановленого Кодексом адміністративного судочинства шестимісячного строку.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено; позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та додані до неї документи повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, дійшов передчасних та необґрунтованих висновків про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з огляду на те, що позивач є особою похилого віку, хворіла та перебувала на лікуванні з початку жовтня 2021 року по лютий 2022 року, після введення воєнного стану на території України була змушена залишити місце свого постійного проживання та невизначений час проживати в іншому місці.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З позовної заяви слідує, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення пенсійного органу про відмову в призначенні/переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про державну службу", оформленого листом від 02.07.2021 за № 4559-4857/Б-02/8-1800/21.

Строк на його оскарження визначається згідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України та становить шість місяців.

З адміністративним позовом у цій справі позивач звернувся до суду лише 22.03.2023 (відповідно до штемпеля на конверті).

Таким чином позивач пропустив встановлений абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року адміністративний позов залишено без руху та запропоновано усунути вказані недоліки, а саме надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з врахуванням зазначеного в цій ухвалі суду.

На виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску такого строку.

Суд першої інстанції не прийняв в якості поважних доводи ОСОБА_1 , наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, та ухвалою від 24 квітня 2023 року повернув позовну заяву позивачу.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не надано до суду доказів поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, то наявні правові підстави, встановлені частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, для повернення позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів відзначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Вказані висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/3756/17.

За правилами частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За матеріалами справи встановлено, що позивач оскаржує рішення пенсійного органу про відмову в призначенні/переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про державну службу", оформленого листом від 02.07.2021 за № 4559-4857/Б-02/8-1800/21, про прийняття якого, як і про відповідні підстави на його обґрунтування, позивач дізнався орієнтовно у жовтні 2021 року, отримавши копію такого рішення.

Не зрозумівши зміст відмови в призначенні пенсії, позивач неодноразово зверталась до ГУ ПФУ в Сумській області, яким їй повідомлено про те, що рішенням Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовлено у перерахунку пенсії, виходячи із нових складових заробітної плати державного службовця. Отримавши відмову, позивач розгубилася. Неодноразово намагалася телефонувати до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду та отримувала інформацію від оператора зв`язку про невірно набраний номер. Збиралася поїхати туди та пояснити зміст своєї заяви. З 25.10.2021 по 10.11.2021 та з 03.12.2021 по 15.12.2021 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, у січні та лютому 2022 року проходила клінічні обстеження, перебувала вдома та лікувалася. Позивач уникала спілкування з людьми, оскільки карантинні обмеження продовжувалися, і вона боялася захворіти знову. Таким чином позивач з об`єктивних причин не поїхала до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Луганській області. Потім, після запровадження воєнного стану в Україні, на початку березня 2022 позивач виїхала з м. Охтирка у порівняно безпечне місце, де перебувала до лютого 2023 року. Вказані обставини перешкоджали позивачу звернутися до суду у межах строку, встановленого законом.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, не дослідив належним чином указані позивачем обставини пропуску строку звернення до суду, не встановив з достовірністю, що вказані позивачем обставини не є поважними, дійшов необґрунтованих висновків, що такі обставини є неповажними, не надав правової оцінки діям позивача щодо отримання інформації з метою з`ясування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, оскільки зміст такого рішення був незрозумілим для позивача.

Так, суд першої інстанції не врахував, що позивач є особою похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у період з 25.10.2021 по 10.11.2021 та з 03.12.2021 по 15.12.2021 перебування її на стаціонарному лікуванні, після стаціонарного лікування позивач продовжив амбулаторне лікування, на підтвердження чого надано виписки із медичної карти.

Перебуваючи на амбулаторному лікуванні під наглядом сімейного лікаря, у зв`язку з поганим самопочуттям у січні та лютому 2022 року позивач проходила додаткові клінічні обстеження, під час проведення яких у позивача виявлено підвищений рівень цукру у крові та проблеми з щитовидною залозою.

Також у своєму клопотанні в обґрунтування поновлення строку звернення до суду позивач посилався на запровадження на території України воєнного стану, у зв`язку з чим їй необхідно було покинути місце постійного проживання та виїхати в безпечніше місце до лютого 2023 року.

Місто Охтирка виявилося в зоні активних бойових дій, піддавалось ракетним ударам та бомбардуванню, що є загальновідомими обставинами. З 24.02.2022 Охтирська міська територіальна громада віднесена до території можливих бойових дій згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року за N 309.

За викладених обставин колегія суддів уважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення адміністративного позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22, колегія суддів уважає необґрунтованим з огляду на різність спірних правовідносини, обставин та обґрунтувань у справі № 990/102/22 та у цій справі.

На переконання колегії суддів визначальним є встановлення подібності правовідносин у справі, що переглядається, правовідносинами у справі № 990/102/22, та у яких Верховним Судом зроблено висновок щодо застосування відповідної норми права.

Варто врахувати, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Так, зазначений у наведеній постанові висновок щодо неповажності причин пропуску строку звернення до суду сформовано за обставин, зокрема, того, що позивач у період між датою офіційного оприлюднення оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень і датою закінчення шестимісячного строку звернення до суду з позовом у справі № 990/102/22 неодноразово був особисто присутній у судових засіданнях, подавав до суду процесуальні документи, у тому числі позовну заяву до адміністративного суду в іншій справі.

Натомість у цій справі позивач таких дій не вчиняла, протилежного судовим розглядом не встановлено.

При цьому судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали не встановлено того, що позивач мав можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду шляхом надсилання документів дистанційними засобами зв`язку.

Таким чином відсутні підстави вважати, що спірні правовідносини у наведених справах є подібними.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.

Згідно із статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 24.04.2023, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 480/2645/23 - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова