Справа № 620/6223/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6223/23 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 14.07.2023) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною;

- зобов`язати відповідача провести його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дружина позивача відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії Корюківського центру сімейної медицини Корюківської міської ради Корюківської міської лікарської амбулаторії ЗПСМ має захворювання, що викликає порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі М51.1. Інших осіб, крім позивача, які б могли здійснювати догляд за дружиною, немає. Враховуючи наведене, позивач зазначає, що має право на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову, зазначив, що наданий позивачем Висновок надається особі або його законному представнику для подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Також позивач, надавши довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, не надав підтверджуючих документів про відсутність інших осіб (діти, батьки, рідні), які можуть здійснювати догляд за його дружиною. Разом з тим, позивачу надавалась відпустка з 29.03.2023 по 08.04.2023 і зараз він знаходиться в ППД с. Гончарівське, Чернігівської області. При цьому, висновком від 05.04.2023 №8-51/104 рекомендовано дружині позивача догляд вдома на непрофесійній основі терміном 3 місці, до 04.07.2023.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії Корюківського центру сімейної медицини Корюківської міської ради Корюківської міської лікарської амбулаторії ЗПСМ дружина позивача має захворювання, що викликає порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Крім того, вказує, що відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААГ №464990 дружині позивача встановлено ІІІ групу інвалідності.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходить службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді командира відділення евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону.

Позивач одружений на ОСОБА_2 , про що видано свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.04.2023 №153, за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) зареєстровані ОСОБА_1 (уповноважений власник) та ОСОБА_3 (дружина) (а.с. 3 зворот).

Відповідно до Висновку від 05.04.2023 №8-15/104 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданої Корюківською міською лікарською амбулаторією ЗПСМ Корюківського центру сімейної медицини Корюківської міської ради, дружині позивача діагностовано захворювання з кодом за МКХ-10 «М51.1», у зв`язку із чим рекомендовано догляд вдома на непрофесійній основі, постійний сторонній догляд на термін 3 місці з 05.04.2023 по 04.07.2023 (а.с. 3).

Враховуючи наведене, позивачем на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 06.04.2023 подано рапорт про звільнення з військової служби з 10.04.2023 через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною (а.с. 6).

У зв`язку із нереалізацією відповідачем поданого рапорту, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби відповідно до поданого рапорту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про Загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан.

В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 на посаді командира відділення евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону.

06.04.2023 позивачем подано рапорт про небажання продовжувати проходження військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІ, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За приписами підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, під час дії воєнного стану передбачено можливість звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду, зокрема, за хворою дружиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Обґрунтовуючи наявність підстав для застосування наведених положень Закону №2232-ХІІ, позивач покликається на медичний висновок від 05.04.2023 №8-51/104, відповідно до якого його дружина у зв`язку із хворобою потребує стороннього догляду.

Разом із тим, суд першої інстанції вірно вказав, що необхідність догляду є тимчасовою та встановлена терміном на 3 місці (по 04.07.2023) (а.с. 3).

Поданий позивачем висновок не містить жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання стороннього догляду дружиною позивача. Так, у висновку від 05.04.2023 №8-51/104, виданого Корюківською міською лікарською амбулаторією ЗПСМ Корюківського центру сімейної медицини Корюківської міської ради вказано лише про те, що дружині позивача рекомендовано догляд вдома на непрофесійній основі, постійний сторонній догляд на термін 3 місці з 05.04.2023 по 04.07.2023, у той час як позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.

Також колегія суддів з приводу наданого позивачем медичного висновку звертає увагу, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою дружиною, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його дружиною, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність повернення його рапорту без реалізації.

Таким чином, медичний висновок від 05.04.2023 №8-51/104, виданий Корюківською міською лікарською амбулаторією ЗПСМ Корюківського центру сімейної медицини Корюківської міської ради, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Щодо наданої позивачем довідки МСЕК серії 12 ААГ №464990, відповідно до якої дружині позивача встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.08.2024, колегія суддів зазначає, що дана довідка не містить посилань на необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною, що виключає можливість звільнення позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.10.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна