Справа № 520/16821/23
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 жовтня 2023 року № 520/16821/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" до Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (далі по тексту позивач, ДП "Дослідне господарство "Комсомолець") звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі по тексту відповідач, ЛВ ДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ), в якому просить суд:

- прийняти позов до свого провадження та винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу старшого державного виконавця Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гапона Євгенія Вікторовича винесену у виконавчому провадженні №67869904 від 01.06.2023 року, якою накладено штраф на Державне підприємство Дослідне господарство "Комсомолець" інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України у сумі 10 200 (десять тисяч двісті) грн.00 коп.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 11.03.2016 року №922/1890/14 старшим державним виконавцем Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гапоном Євгенієм Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67869904 від 13.12.2021 року про зобов`язання Державного підприємства «Дослідне господарство «Комсомолець» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 дизельне пальне, яке відповідає державним стандартам в кількості 9924 літрів.

Листом від 24.12.2021 року вих. №260 Позивач повідомив Відповідача про те, що не в змозі виконати рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/1890/14 по виконавчому провадженню №67869904 через поважні об`єктивні причини, а саме через неточність резолютивної частини даного рішення, яке унеможливлює його виконання. Зважаючи на що, з урахуванням наявності поважних причин невиконання рішення суду Позивач просив не застосовувати штрафні санкції, а також просив звернутися до господарського суду за роз`ясненням рішення суду.

Листом від 17.01.2022 №2661/21.12-88/6 Відповідач заявив, що звертався до господарського суду із клопотанням про роз`яснення судового рішення в іншому виконавчому провадженні №53066395 і що судом залишено заяву Відповідача без розгляду, звертатися за роз`ясненням рішення суду в межах поточного виконавчого провадження №67869904 зважив недоцільним.

Листом від 03.02.2022 вих. №21 позивач повторно роз`яснив, що виконавчий документ та рішення суду не містять чіткого і однозначного визначення виду товару, який в межах виконавчого провадження необхідно передати Стягувачу, а тому виконати рішення суду належним чином без роз`яснення судом рішення неможливо.

Відповідач надіслав позивачу вимогу виконавця від 24.02.2023 №10604/26.12-31/6 щодо надання інформації стосовно виконання рішення суду.

Листом від 06.03.2023 вих. №91 позивач повторно роз`яснив, що виконавчий документ та рішення суду не містять чіткого і однозначного визначення виду товару, який в межах виконавчого провадження необхідно передати Стягувачу, а тому виконати рішення суду належним чином без роз`яснення судом рішення неможливо.

Листом із штрихкодовим ідентифікатором 047 Відповідач надіслав 15.06.2023, а Позивач отримав 21.06.2023 року постанову про накладення штрафу від 24.03.2023 року у виконавчому провадженні №67869904, штраф в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.

Штраф накладений Відповідачем постановою від 24.03.2023 наразі оскаржений в судовому порядку.

Також тим же листом із штрихкодовим ідентифікатором 047 21.06.2023 Позивачем отримано від Відповідача постанову про накладення штрафу датовану 01.06.2023 ВП №67869904. Постановою накладено на Позивача штраф в розмірі 10200 грн. за невиконання рішення суду.

Позивач вважає таку постанову необґрунтованою та протиправною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, а відповідно такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 17.07.2023 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представник відповідача, у встановлений судом строк, надав відзив на позовну заяву у якому міститься клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.10.2023 року заяву представника відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" до Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови залишено без задоволення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

На підставі наказу Господарського суду Харківської області від 11.03.2016 року №922/1890/14 старшим державним виконавцем Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гапоном Євгенієм Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67869904 від 13.12.2021 року про зобов`язання Державного підприємства «Дослідне господарство «Комсомолець» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 дизельне пальне, яке відповідає державним стандартам в кількості 9924 літрів.

Листом від 24.12.2021 року вих. №260 позивач повідомив відповідача про те, що не в змозі виконати рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/1890/14 по виконавчому провадженню №67869904 через поважні об`єктивні причини та просив старшого державного виконавця Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Галона Євгенія Вікторовича на підставі норми ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - звернутися до господарського суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення №922/1890/14 від 23.02.2016 року.

Листом від 17.01.2022 №2661/21.12-88/6 відповідач заявив, що звертався до Господарського суду із клопотанням про роз`яснення судового рішення в іншому виконавчому провадженні №53066395 і що судом залишено заяву відповідача без розгляду, звертатися за роз`ясненням рішення суду в межах поточного виконавчого провадження №67869904 зважив недоцільним.

Листом від 03.02.2022 вих. №21 позивач повторно повідомив відповідача про те, що не в змозі виконати рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/1890/14 по виконавчому провадженню №67869904 через поважні об`єктивні причини та просив старшого державного виконавця Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Галона Євгенія Вікторовича на підставі норми ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» звернутися до господарського суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення №922/1890/14 від 23.02.2016 року.

Відповідач надіслав позивачу вимогу виконавця від 24.02.2023 №10604/26.12-31/6 щодо надання інформації стосовно виконання рішення суду.

Листом від 06.03.2023 вих. №91 позивач повторно повідомив відповідача про те, що не в змозі виконати рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/1890/14 по виконавчому провадженню №67869904 через поважні об`єктивні причини та просив старшого державного виконавця Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гапона Євгенія Вікторовича на підставі норми ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» звернутися до господарського суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення №922/1890/14 від 23.02.2016 року.

Листом із штрихкодовим ідентифікатором 047 відповідач надіслав 15.06.2023, а позивач отримав 21.06.2023 року постанову про накладення штрафу від 24.03.2023 року у виконавчому провадженні №67869904, штраф в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.

Штраф накладений відповідачем постановою від 24.03.2023 наразі оскаржений в судовому порядку.

Листом із штрихкодовим ідентифікатором 047 21.06.2023 позивачем отримано від відповідача постанову про накладення штрафу датовану 01.06.2023 ВП №67869904. Постановою накладено на Позивача штраф в розмірі 10200 грн. за невиконання рішення суду.

З вказаною постановою позивач не погоджується, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу положень ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Положеннями пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404 передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

В силу положень ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною другою статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Отже, приймаючи рішення про накладення на боржника штрафу відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний з`ясувати, чи вжито боржником дії щодо виконання рішення суду та чи існують поважні причини, які унеможливлюють його виконання.

В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Таким чином, зміст правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою наслідки, встановлені приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, на час прийняття рішення про накладення штрафу, державний виконавець має встановити факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З наведеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, але не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17.

У відповідності до ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вже встановлено судом, постановою державного виконавця на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/1890/14.

Позивач не погоджується з такою постановою, оскільки вважає, що він вжив усіх заходів з метою повного виконання рішення суду.

Доказів її скасування у судовому порядку матеріали справи не містять.

Станом на дату винесення спірної постанови про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн, відомості про повне виконання боржником рішення суду у державного виконавця були відсутні. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року по справі № 522/3268/17.

Суд не вбачає поважності причин щодо невиконання судового рішення, а тому встановлена відповідальність за це Законом України № 1404-VIII , є правомірною та спростовує доводи позивача щодо виконання рішення суду у вищевказаній справі.

Таким чином, позивачем не дотримано встановленого порядку виконання судового рішення.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015 року № 21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18, від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення повторного штрафу на позивача у розмірі 10200,00 грн.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, ухваленому 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії» № 59498/00 наголосив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у ст. 6 Конвенції.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009).

Відповідно до ст. 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки постанова про накладення штрафу старшого державного виконавця Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гапона Євгенія Вікторовича винесену у виконавчому провадженні №67869904 від 01.06.2023 року, якою накладено штраф на Державне підприємство Дослідне господарство "Комсомолець" інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України у сумі 10 200 (десять тисяч двісті) грн.00 коп. є законною та прийнятою у відповідності до норм чинного законодавства.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" до Лозівського відділу Державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Суддя Бадюков Ю.В.