Справа № 400/5061/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/5061/22

Головуючий І інстанції: Величко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 07.02.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14.11.2023р. ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району, викладене в листі від 20.09.2022р. №2372/09.02-12;

- зобов`язати Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району призначити їм та виплатити допомогу на проживання «внутрішньо-переміщеним» особам, починаючи з 14.09.2022р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із активними бойовими діями, позивач, разом із неповнолітньою дитиною, були вимушені покинути своє місце проживання (реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 , та переміститися до іншої адреси: АДРЕСА_2 , і зареєструватися так, як «внутрішньо-переміщені особи» 14.09.2022р. Далі, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй та дитині - грошової допомоги. Разом із тим, як зазначає позивач, Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району своїм листом від 20.09.2022р. протиправно відмовило у призначенні допомоги на проживання, посилаючись лише на те, що вона та її неповнолітня дитина фактично були переміщенні в межах Миколаївської міської територіальної громади та не надали документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження (знищення) нерухомого майна внаслідок бойових дій за місцем реєстрації.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 13.03.2023р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просила скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2023р. і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

06.04.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, згідно з паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 05.11.2008р.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.01.2011р., ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

24.02.2022р. розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Далі, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), введено в Україні «воєнний стан» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022р. №133/2022 (затв. Законом України від 15.03.2022р. №2119-IX), було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022р. строком на 30 діб.

У подальшому, Указом Президента України від 18.04.2022р. №2593/2022 (затв. Законом України від 21.04.2022р. за №2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022р. строком на 30 діб.

17.05.2022р. Президент України прийняв Указ №341/2022 (затв. Законом України від 22.05.2022р. №2263-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022р. на 90 діб.

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 покинути своє місце проживання та виїхати разом із неповнолітнім сином - ОСОБА_2 до іншого помешкання, розташованого у АДРЕСА_2 .

В подальшому, позивачці та її сину було присвоєно статус «внутрішньо-переміщених» осіб, що підтверджується довідками від 14.09.2022р. №4803- та №4803-.

Як вбачається з довідки від 14.09.2022р. за №4803- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 14.09.2022р. за №4803- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 .

15.09.2022р. позивачка звернулася до Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району із заявою про призначення їй та дитині - ОСОБА_2 грошової допомоги.

Однак, відповідач своїм листом від 20.09.2022р. за №2372/09.02-12 повідомив позивача про те, що якщо внутрішньо переміщена особа, яка перемістилася з адміністративно-територіальної одиниці в межах територіальної громади, яка зазначена у переліку територіальних громад, шо розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або ж які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), для призначення її допомоги на проживання відсутні законодавчі підстави. Так, для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщена особа повинна переміститися за межі територіальної громади. Оскільки, ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_2 були переміщенні в межах однієї Миколаївської міської територіальної громади та не надали документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження (знищення) нерухомого майна внаслідок бойових дій за місцем реєстрації, призначити допомогу на проживання немає можливості.

Не погодившись з такими діями відповідача, що виразилась у відмові призначити допомогу на проживання як внутрішньо переміщеній особі, позивач звернулась із даною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що м/р Велика Корениха, до якого перемістилась позивачка відноситься до Заводського району, який є адміністративно-територіальною одиницею м.Миколаєва. Оскільки, позивач та її неповнолітній син були переміщенні в межах однієї Миколаївської міської територіальної громади та не надали документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження (знищення) нерухомого майна внаслідок бойових дій за місцем реєстрації, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району у призначенні допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не погоджується з висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Так, адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у ч.1 цієї статті.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.ч.1,2 ст.4 Закону №1706-VII).

Частиною 1 ст.5 Закону №1706-VII закріплено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.

За ст.2 Закону №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

При цьому, згідно із ч.ч.2 та 3 ст.7 Закону №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами ч.1 ст.9 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

До 20.03.2022р. механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком №505, п.2 якого передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022р. постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. №332, якою був затверджений Порядок №332 та, серед іншого, визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність Постанова №505.

Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» (затв. розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р).

Відповідно до п.3 Порядку №332, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 грн.;

для інших осіб - 2000 грн.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022р. включно, надається починаючи з березня 2022р.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у відповідності до Постанови №505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абз.1 п.2 Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

При цьому, починаючи з травня 2022р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території АР Крим і м.Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або ж які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20.05.2022р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.

Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі згідно з «Положенням про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022р. №562), а у разі відсутності технічної можливості формування переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Зміст вищенаведених норм свідчить про те, що п.2 Порядку №332 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а п.3 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.

Проаналізувавши положення п.п.2 та 3 Порядку №332, колегія суддів дійшла висновку про те, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, що визначена Порядком №332 незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщені особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому Розпорядженням №204-р.

При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022р. отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Постанови № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком №332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.

У свою чергу, колегія суддів наголошує, що випадок, за якого допомога на проживання, що визначена Порядком №332, не надається, законодавець пов`язав з умовою не включення регіону до переліку (затв. Розпорядженням №204-р), до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24.02.2022р., за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Постанови №505, а не з датою включення того чи іншого регіону до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 14.06.2023р. у справі №160/12308/22.

Вказані правові висновки сформовані за обставин, побідних у цій справі, а тому відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягають врахуванню при вирішенні даного адміністративного спору.

З обсягу встановлених судом 1-ї інстанції обставин слідує, що ОСОБА_1 та її неповнолітня дитина - ОСОБА_2 були зареєстровані та, відповідно, проживали за адресою: АДРЕСА_1 , який з першого дня збройної агресії Російської Федерації проти України зазнавав численних ударів по цивільним та інфраструктурним об`єктам, будівлям державних органів тощо.

При цьому, суд апеляційної інстанції констатує, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022р. №75 (в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.04.2022р. за №80), яким затверджено (зі змінами) «Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 29.04.2022р.», Миколаївську міську територіальну громаду Миколаївської області, з якої у 2022р. перемістилася ОСОБА_1 та її неповнолітня дитина, включено до зазначеного переліку.

Так, Миколаївська область, включена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» (згідно з Розпорядженням №204-р).

Факт переміщення позивача та її неповнолітнього сина з території територіальної громади, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або яка перебуває в тимчасовій окупації, оточена (блокована), підтверджується наявними у матеріалах цієї справи довідками від 14.09.2022р. №4803- та №4803- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що видані самим відповідачем.

Втім, відповідач, відмовляючи позивачу та її дитині у призначенні допомоги, у своєму рішенні (листі) послався на те, що для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщена особа повинна переміститися за межі територіальної громади. Оскільки, ОСОБА_1 та неповнолітній син переміщенні в межах однієї міської територіальної громади та не надали документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження (знищення) нерухомого майна внаслідок бойових дій за місцем реєстрації, призначити допомогу на проживання немає можливості.

Проте, вищезазначені підстави колегія суддів оцінює критично, оскільки п.3 Порядку №332 (у редакції, чинній на час звернення позивача за допомогою та на час отримання відмови), як і інші його пункти, взагалі не містять такої підстави для не надання особі відповідної допомоги, як переміщення в межах однієї міської територіальної громади.

Жодного спростування вказаних обставин відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданих правових висновків Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що відмова Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району у наданні заявленої позивачем допомоги не відповідає критеріям, визначеним ст.19 Конституції України та ст.2 КАС України, оскільки позивач з її неповнолітньою дитиною перемістилась з території, яка відповідає двом умовам, визначеним у п.2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та вона визначена в переліку, що затверджений Розпорядженням за №204-р), вона належить до кола осіб, які мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку №332 та не підпадає під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається.

В обсязі встановлених обставин, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки викладеним обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують спірні правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , - задовольнити.

Визнати протиправними рішення Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині - ОСОБА_2 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, викладені в листі від 20.09.2022 року №2372/09.02-12.

Зобов`язати Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині - ОСОБА_2 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, на підставі її заяви від 15.09.2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 17.10.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко