Справа № 260/2245/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2023 року м. Ужгород№ 260/2245/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача Субота М.І.,

представник відповідача Крупа-Газуда М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якій просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 249283,05 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату військового збору на суму 20773,59 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №260/2245/21 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року замінено первісного відповідача в адміністративній справі №260/2245/21 на правонаступника - Головне управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ЄДРПОУ ВП 44106694).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року закрито провадження в адміністративній справі №260/2245/21.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 про закриття провадження у справі №260/2245/21 - скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Восьмим апеляційним адміністративним судом матеріали адміністративної справи №260/2245/21 надіслано Закарпатському окружному адміністративному суду, відповідно до супровідного листа від 07.04.2023 №260/2245/21/01-17/19834/23.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено головуючого суддю по справі Луцович М.М.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року прийнято до провадження адміністративну справу № 260/2245/21.

Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень йому було нараховано податок на доходи фізичних осіб на отримані у 2016 р. від ПАТ «ВіЕс Банк» доходи. Однак, позивач наголошує, що жодних доходів від ПАТ «ВіЕс Банк» він не отримував. Так, у 2011 році Кредитор скористався своїм правом на дострокове розірвання договору кредиту №КР47910 від 20.03.2008 р. та стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Позивач зазначає, що ним було сплачено на користь ВіЕс Банк, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №КР47910 від 20.03.2008 р., грошові кошти в сумі 526709,28 гривень, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07 2011 року справа №2-590/2011. Позивач наголошує, що у зв`язку з тим, що кредитний договір був розірваний, а боржник зобов`язаний був сплатити кошти, визначені в судовому рішенні, що в подальшому і було зроблено, жодних додаткових коштів нараховувати, а відтак і списувати, банк не мав права. Враховуючи викладене позивач вважає податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року, а саме: про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 249283,05 грн.; про сплату військового збору на суму 20773,59 грн.; про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 170 грн. протиправними та просить скасувати такі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 06.01.2022 (вх. № 1586), у якому зазначає, що ПАТ «ВіЕс Банк» у листі №03-1/6131 від 05 травня 2018 року вказав, що у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Форма №1-ДФ)» за 2017 рік відобразив по громадянах згідно додатку за ознакою доходу « 126» - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, зокрема, у вигляді основної суми боргу платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, непов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. При цьому, у вищевказаному листі зазначено, що ПАТ «ВіЕс Банк» повідомив позивача, а також ознайомив з пп. «д» п. 164.2.17 ПКУ про його обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді суми анульованих боргових зобов`язань та відображення суми отриманого доходу у річній податковій декларації. Вказує на те, що ні під час перевірки, ні після завершення такої, ні під час розгляду в суді справи № 260/60/19 позивачем не було надано рішення Свалявського районного суду від 26.07.2011 року у справі № 2-590/2011, а тому суд не може брати таке до уваги. Відповідач також зазначає, що твердження позивача про те, що про судове рішення у справі № 2-590/2011 він дізнався лише 06.10.2020 року не відповідає дійсності, так як у 2017 році неодноразово оскаржував дії органів виконавчої служби на підставі виконавчого листа №2-590/11, виданого Свалявським районним судом у справі №2-590/2011.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1 (далі - позичальник) був укладений кредитний договір № KF47910 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 60000,00 дол. США строком на 25 років для придбання нерухомого майна та ремонту такого.

Згідно з пунктом 2.1 Виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором забезпечується: іпотекою житлового будинку, загальною площею 57,7 кв.м. та господарськими спорудами, які відносять до нього, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ., згідно іпотечного договору; іпотекою кафе магазину загальною площею 93,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 у справі №2-590/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість в розмірі 517 237,99 грн., з яких: 64655,97 доларів США згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 12.05.2011 року (7,9717 гривень за 1 долар США) становить 515 417,99 грн.; 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (а.с.18).

17.01.2017 року між позивачем (позичальником) та ПАТ «ВіЕсБанк» укладено договір про погашення заборгованості, відповідно до якого позивач бере на себе зобов`язання не пізніше 17 січня 2017 року здійснити погашення заборгованості по кредитному договору KF 47910 від 20.03.2008 року в сумі 19000,00 доларів США та відшкодувати витрати банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн. У випадку надходження не пізніше 17 січня 2017 року коштів в сумі 19000,00 доларів США та витрат банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн., Банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору KF47910 від 20.03.2008 року в сумі 39966,20 доларів США (а.с. 191-192).

В період з 26.10.2018 року по 27.10 2018 року податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб по отриманому у 2016 році від ПАТ «ВіЕсБанк» доходу.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом складено акт від 05 листопада 2018 року № 1119/13- «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 ) з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку доходи фізичних осіб по отриманому у 2016 році від ПАТ «ВіЕсБанк доходу», згідно якого зафіксовано позивачем порушення пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49 розд. ІІ. Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, в частині неподання декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік; пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 199426,44 грн.; пп.1.2 п. 16.1 підр.10 розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України, ст.163 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-V, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати військовий збір за 2017 рік в сумі 16618,87грн.(а.с.10-17).

За наслідками перевірки прийняті повідомлення-рішення, а саме: податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 року про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 249283,05 грн. (в тому числі сума нарахованого податку 199426,44 грн. та сума нарахованої штрафної санкції 49856,61 грн.); податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 року про сплату військового збору на суму 20773,59 грн. ( в тому числі 16618,87 сума податкового зобов`язання та 4154,72 грн. сума штрафних санкцій.) та податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 року про сплату податку на доходи фізичних осіб , що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 170 грн. (штрафна санкція у відповідності до вимог п.120.1 ст.120 ПКУ)(а.с.4-6).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.12.2018, № від 19.12.2018, № від 19.12.2018.

Підставами позову у справі № 260/60/19 було те, що, згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Тому, на думку позивача, гранична сума, яка може бути прощена (анульована) кредитором на користь позичальника, згідно з Договором прощення боргу, яка не вважається додатковим благом такого платника податку та не включається до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, становить 1163316,3 грн., що є різницею між сумою боргу за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, станом на 17.01.2017 року (1634631,5 грн.) та сумою боргу за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року (471315,23 грн.) У зв`язку із цим прощена (анульована) кредитором - ПАТ «ВіЕс Банк» за його самостійним рішенням, згідно з п. 2.2 Договору, сума 39966,2 дол. США, яка була самостійно переведена банком у 319449,83 гривні, не вважається додатковим благом платника податку та не повинна включатися до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, оскільки прощена (анульована) кредитором в межах граничної суми в розмірі 1163316,3 грн., що не вважається додатковим благом.

Підставами цього позову при оскарженні податкових повідомлень-рішень № від 19.12.2018, № від 19.12.2018, № від 19.12.2018 є відсутність у позивача обов`язку сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, які сплачуються фізичними особами із прощеного боргу за кредитними договором, оскільки є рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 року у справі № 2-590/2011 року, яким стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором, що свідчить про те, що позивачу не прощено борг.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Норми ПК України застосовуються в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункт 15.2. статті 15 ПК України).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК (у редакції № 1797-VIII від 21.12.2016) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, у розумінні норм ПК додатковим благом є лише основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням. Прощені (анульовані) кредитором проценти, нараховані за користування кредитом, не вважаються додатковим благом.

Як встановлено судом, звертаючись до суду із даною позовною заявою, позивач посилається на те, що заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року з нього стягнуто на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 515417,99 грн. За таких обставин, кредитний договір був розірваний, а він зобов`язаний був сплатити кошти, визначені в судовому рішенні, що в подальшому було ним зроблено, а тому жодних додаткових коштів нараховувати, а відтак і списувати банк не мав права. При цьому, про вказане судове рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року позивачу не було відомо на момент звернення до суду з позовом з приводу оскарження податкових повідомлень-рішень від 19 грудня 2018 року № , № та № у справі 260/60/19.

З приводу вказаного суд зазначає, що відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року у справі № 2-590/2011, яке оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 08 вересня 2011 року, при цьому, у цьому рішенні вказано, що ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Свалявського районного суду Закарпатської області перебувала справа № 306/1788/16-ц за скаргою ОСОБА_1 про зупинення стягнення, яке проводиться на підставі виконавчого листа №2-590/11 виданого Свалявським районним судом від 07.12.2011 року.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.09.2016 року встановлено, що Свалявським районним судом було видано виконавчий лист №2-590/11, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 517237, 99 грн.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.10.2016 року вказана скарга залишена без розгляду.

Таким чином позивач ще у 2016 році оскаржував дії виконавчого органу з приводу виконання рішення суду в цивільній справі № 306/1788/16-ц.

З огляду на вказане, суд відхиляє доводи позивача про те, що про рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року скаржник не знав та не міг знати на момент проведення перевірки та звернення до суду з позовом з приводу оскарження податкових повідомлень-рішень від 19 грудня 2018 року № , № та № .

З матеріалів справи вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про дату початку та місце проведення документальної невиїзної позапланової перевірки, копія наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення від 14.09.2018 № 314/07-16-13-05-07 надіслані позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які особисто вручені позивачу 23.10.2018 року (а.с.61).

Однак позивачем при проведенні вказаної перевірки не подано контролюючому органу рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року у справі № 2-590/2011, на яке посилається як на підставу для задоволення даного позову.

Порядок надання платниками податків документів до податкової перевірки регламентовано статтею 85 ПК України.

Згідно із пунктами 85.2, 85.4, 85.6, 85.7 означеної статті платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

З аналізу наведених положень ПК України вбачається, що, дійсно, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. У разі ненадання платником податків документів для проведення перевірки, у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань та визнати ці суми непідтвердженими документально.

Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного суду від 12.07.2023 у справі № 380/5557/22, від 07.02.2023 у справі №640/9880/19, від 03.10.2023 у справі №420/534/20.

Щодо доводів позивача про те, що після прийняття рішення Свалявським районним судом Закарпатської області від 26 липня 2011 року у справі №2-590/2011, Банком в односторонньому порядку розірвано договір кредиту №KF47910 від 20.03.2008 року, а зобов`язання, визначені судовим рішенням, становили 515417,99 грн. та є сплаченими позивачем, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом 17.01.2017 року між позивачем (позичальником) та ПАТ «ВіЕсБанк» укладено договір про погашення заборгованості, відповідно до якого позивач бере на себе зобов`язання не пізніше 17 січня 2017 року здійснити погашення заборгованості по кредитному договору KF 47910 від 20.03.2008 року в сумі 19000,00 доларів США та відшкодувати витрати банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн. У випадку надходження не пізніше 17 січня 2017 року коштів в сумі 19000,00 доларів США та витрат банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн., Банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору KF47910 від 20.03.2008 року в сумі 39966,20 доларів США.

Пунктом 3.2. вказаного Договору встановлено, що якщо до 17 січня 2017 року вся сума коштів вказаних в пункті 2.1. Договору не надійде на рахунок Позичальника в Банку, вважається, що цей Договір не набув чинності.

На виконання договору про погашення заборгованості позивачем 17 січня 2017 року здійснено касову операцію на суму 19000,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 526709,28 грн.), що підтверджується квитанцією від 17 січня 2017 року (а.с. 189).

Призначенням платежу згідно вказаної квитанції є зарахування коштів на погашення заборгованості згідно кредитного договору KF 47910 від 20.03.2008 року.

На виконання договору про погашення заборгованості позивачем 17 січня 2017 року здійснено касову операцію на суму 9320,00 грн., Банк отримувача: ПАТ «ВіЕсБанк», що підтверджується квитанцією №ПН805 від 17 січня 2017 року (а.с. 190).

Призначенням платежу згідно вказаної квитанції є відшкодування судових витрат згідно кредитного договору KF 47910 від 20.03.2008 року, без ПДВ, платник ОСОБА_1 .

З вищенаведеного вбачається, що позивачем здійснено погашення заборгованості саме по кредитному договору KF 47910 від 20.03.2008 року, та згідно договору про погашення заборгованості від 17.01.2017 ПАТ «ВіЕсБанк» звільнив позивача від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору KF47910 від 20.03.2008 року в сумі 39966,20 доларів США. Таким чином у позивача виник дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Договір про погашення заборгованості від 17.01.2017 не було розірвано чи скасовано у встановленому законом порядку, що підтвердив і представник позивача в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що за наявності доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо, у позивача був наявний обов`язок з подання податкової декларації про майновий стан та доходи, отримані у 2017 році, та повнота відображення отриманих доходів за ознакою 126 «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо».

Разом з цим суд вказує, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року у справі № 2-590/2011 не виключає виникнення додаткового блага у ОСОБА_1 за обставин, що описані вище. До того ж позивачем не подано доказів, що таке рішення є виконаним.

Умовою виникнення у боржника податкового обов`язку по сплаті податку з прощеної (анульованої) суми основного боргу (кредиту) законодавець встановив виконання кредитором обов`язку щодо інформування боржника про прощення (анулювання) боргу (кредиту) шляхом направлення йому рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто. Перелік зазначених способів повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу (кредиту) є вичерпним.

Він визначає перелік допустимих доказів, на підставі яких суд відповідно до частини другої статті 74 КАС може встановити факт повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу (кредиту) як умови, за якої податковий обов`язок сплатити податок виникає у боржника, а не у кредитора як податкового агента, що виплатив дохід.

Встановлюючи, що кредитор може повідомити боржника про прощення (анулювання) боргу (кредиту) шляхом укладення договору, законодавець не передбачає, яким має бути цей договір.

Водночас, вказівка на відповідність договору питанню щодо прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), презюмує, що умови договору мають бути такими, які однозначно дають можливість боржнику бути обізнаним щодо факту прощення (анулювання) йому боргу саме за кредитом та щодо розміру прощеного (анульованого) боргу. Якщо умови договору не дають підстави зробити висновок щодо такої обізнаності боржника, то договір не є достатнім доказом в цілях встановлення факту повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу (кредиту).

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019, встановлено, що листом від 17.01.2017 року ПАТ «ВіЕсБанк» повідомило ОСОБА_1 про необхідність сплати податку та відобразити такі доходи в річній податковій декларації. Також кредитором було повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу у заявах під підпис особисто, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 64.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Отже, позивач належним чином повідомлений про прощення (анулювання) боргу та наявності у нього обов`язку самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб, відобразити такій дохід у річній податковій декларації.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний про свій обов`язок щодо декларування доходу, отриманого у вигляді прощеної (анульованої) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) платника податку, однак такий обов`язок позивачем не виконаний.

Зважаючи на вищевикладені обставини, податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 249283,05 грн., податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату військового збору на суму 20773,59 грн., податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн. є правомірними та відповідно такими, що прийняті податковим органом з дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 17.10.2023 року.