Справа № 260/5793/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5793/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач), яким просить суд:

1) відкрити провадження у справі та призначити справу в порядку спрощеного позовного провадження;

2) зобов`язати Берегівський РТЦК та СП прийняти рішення, яким звільнити з лав Збройних Сил України позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходжу військову службу за мобілізацією в Берегівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 року та, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року № 342/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2264-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2501- IX, Указом від 07 листопада 2022 року № 758/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2739-ІХ, та Указом від 06 лютого 2023 року № 59/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2916-ІХ), та Указом від 20.05.2023 року №255/2023 (а.с.1-5).

ОСОБА_1 , перебував у шлюбі з ОСОБА_2 та від цього шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до рішення Перечинського районного суду Закарпатської області у справі за № 304/1362/22 від 15 вересня 2022 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було залишено проживати з позивачем.

Також, ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області у справі за № 304/1362/22 від 27 січня 2023 року було роз`яснено та зазначено, що залишення дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на проживанні при батькові включає в себе обов`язок батька виховувати та утримувати дітей. Діти дійсно проживають з позивачем та він самостійно здійснює за ними догляд, піклується та виховує дітей, мати участь у вихованні дітей не бере.

Виходячи із вищевказаного та у зв`язку з неможливістю виконання військових обов`язків за сімейними обставинами, та відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; ОСОБА_1 , не висловлює бажання продовжувати військову службу, та 03 липня 2023 року подав рапорт про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами до керівника Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, однак в усній формі йому було відмовлено.

Враховуючи вказані обставини позивач вважає протиправною відмову відповідача, яка полягає у не звільненні його за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами, у зв`язку з самостійним вихованням двох дітей віком до 18 років.

У зв`язку з чим вказане стало підставою звернення до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачеві п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.39, 40).

Станом на день розгляду справи, відповідач суб`єкт владних повноважень відзиву на позовну заяву не подав, що в силу вимог частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, кваліфіковано судом, як визнання позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 , 22 березня 2022 року призвано Ужгородським районним центром комплектування та соціальної підтримки на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 та «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 №69/2022, що підтверджується відповідною відміткою у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.11-20).

У подальшому сержанта ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено для проходження служби і такий проходить її на даний час, до Берегівському районному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що 19 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 04, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

Від шлюбу в подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 виданого 03 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (а.с.22) та донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 виданого 14 січня 2020 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.23).

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи 15 вересня 2022 року рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області по справі № 304/1362/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано. Дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 залишено проживати при батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24-26).

Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 18 жовтня 2022 року, що підтверджується відповідною відміткою на рішенні (а.с.26).

Так, 27 січня 2023 року ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області у справі № 304/1362/22, було роз`яснено рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2022 року та вказано, що залишення дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на проживанні при батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , включає в себе обов`язок батька виховувати та утримувати дітей (а.с.27, 28).

Вищевказана ухвала набрала законної сили 14 лютого 2023 року, що підтверджується відповідною відміткою на ухвалі (а.с.28).

Також, згідно наявних в матеріалах справи доказів, 13 грудня 2022 року Перечинським районним судом Закарпатської області було видано судовий наказ по справі № 304/2146/22, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина та доньки (а.с.29).

Згідно довідки № 4/14-11 від 09 січня 2023 року, виданої Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 із складом сім`ї: донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.36).

Вищезазначені обставини справи також підтверджені Довідкою від 09 січня 2023 року № 5/14-11 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, Витягами з реєстру територіальної громади від 26 жовтня 2022 року, Актом обстеження умов проживання від 22 грудня 2022 року та Актом від 22 грудня 2022 року (а.с.30-35).

03 липня 2023 року позивач звернувся до керівника Берегівського районного центру комплектування та соціальної підтримки з рапортом, в якому просив звільнити старшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з лав Збройних Сил України у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років) (а.с.21).

Вказаний рапорт отримано відповідачем, що підтверджується відміткою про вхідну кореспонденцію (штамп на рапорті про отримання від 03.07.2023 року вх. № 1407) (а.с.21).

Відповіді по суті рапорту ОСОБА_1 не отримав.

Станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом до суду письмового рішення щодо результатів розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 03 липня 2023 року або зазначення причин відсутності підстав для його задоволення Берегівський районний центр комплектування та соціальної підтримки не надав.

Як стверджує позивач у позовній заяві, він отримав відмову у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в усному порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України №3543-ХІІ) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На даний час правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Згідно частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: зокрема, військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до частини дванадцять статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогемагологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Системний аналіз підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що перелік сімейних обставин за якими військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) є вичерпним.

Відповідно абз. 6 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 12.06.2013 року № 413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Згідно з пунктом 210 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставах, визначених частиною другою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині.

Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Абзацом 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Наказ про звільнення з військової служби приймається за результатом розгляду відповідного рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Матеріалами справи підтверджуються ті обставини, що ОСОБА_1 , не перебуваю у шлюбі та самостійно виховую двох дітей, віком до 18 років.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 251 Положення в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Згідно пункту 260 Положення під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України .

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , подавши рапорт про звільнення з військової служби, надав:

1) належним чином завірену копію військового квитка;

2) нотаріально завірену копію паспорту;

3) нотаріально завірену копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

4) нотаріально завірену копію свідоцтва про народження доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

5) належним чином завірену копію рішення Перечинського районного суду № 304/1362/22 від 15.09.2022 року про розірвання шлюбу та вирішення місця проживання дитини на вихованні з батьком;

6) належним чином завірену копію ухвали Перечинського районного суду № 304/1362/22 від 27 січня 2023 року щодо роз`яснення судового рішення про розірвання шлюбу та вирішення місця проживання дитини на вихованні з батьком;

7) належним чином завірену копію судового наказу Перечинського районного суду № 3604/2146/22 від 13 грудня 2022 року (а.с.21).

Суд зауважує, що підставою звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами є саме самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років.

Так, Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2022 року у справі №304/1362/22, яке набрало законної сили 18.10.2022р., ухвалено неповнолітніх доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 , залишити на самостійному утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 .

Ба більше, Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2023 року у справі №304/1362/22, роз`яснено, що проживання вищезазначених дітей з батьком включає в себе обов`язок батька виховувати та утримувати дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на встановлені вище у судовому порядку обставини суд не здійснює їх повторне дослідження та аналіз, натомість приймає до уваги як такі.

Суд звертає увагу, що правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Відтак, судом встановлено, що в позивача наявні підстави для звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що звільнення військовослужбовця з військової служби із підстави зазначеної у рапорті здійснюється, після отримання такого рапорту. Військова частина оформлює документи про звільнення військовослужбовця з військової служби та подає їх посадовій особі, яка видає наказ про звільнення у випадку задоволення рапорту.

Чинним законодавством не передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути саме рапорт на звільнення та звільнити військовослужбовця.

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів. Для регулювання термінів розгляду рапортів застосовуються норми цивільного законодавства, зокрема Закону України Про звернення громадян. А відповідно до нього звернення можуть розглядатися та вирішуватися невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня отримання їх у разі, якщо вони не потребують додаткового вивчення. Загальний строк один місяць та за необхідності може бути продовжений до 45 днів.

Отже, за загальним правилом рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Вищенаведене узгоджується із пунктом 117 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України», за яким пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У зв`язку з не бажанням продовжувати військову службу та з метою реалізації права на звільнення, передбаченого пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, ОСОБА_1 03 липня 2023 року подав на керівника Берегівського районного центру комплектування та соціальної підтримки рапорт, до якого долучив належним чином завірені копії підтверджуючих документів.

Проте, у даній справі, як встановлено судом, жодного рішення по розгляду даного рапорту, що стосується звільнення позивача, відповідачем не було прийнято та до відома військовослужбовця не доведено.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що має місце бездіяльність відповідача щодо належного розгляду рапорту позивача.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача, що виразилась у не розгляді рапорта від 03 липня 2023 року та не наданні позивачеві відповіді.

Окрім того, як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1 просить суд зобов`язати Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки вчинити дії щодо винесення наказу про звільнення у відповідності до положення пп. «г» п. 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до норм чинного законодавства, прийняття рішення за рапортом належить до повноважень відповідача, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе функцію державного органу та вирішувати по суті рапорт. Крім того, прийняттю рішення передує певна процедура, яка включає в себе, зокрема, прийняття та реєстрацію рапорту, доданих до нього документів; перевірку документів та відомостей необхідних для правильного розгляду рапорту.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Системний аналіз положень статті 2 КАС України в кореспонденції з приписами статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, дає можливість дійти висновку, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до компетенції такого суб`єкта.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії по винесенню наказу про звільнення виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Водночас, згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, враховуючи положення статей 9, 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки розглянути поданий ОСОБА_1 03 липня 2023 року рапорт по суті, з врахуванням суду по даній справі, з належним обґрунтуванням підстав прийняття рішення, про що повідомити військовослужбовця.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги адміністративного позову є частково обґрунтованими, а відтак позов підлягає до часткового задоволення.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., та у зв`язку зі задоволення позовних вимог, в силу приписів статті 139 КАС України, дана сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не розгляду поданого військовослужбовцем ОСОБА_1 03 липня 2023 року рапорту про звільнення з військової служби, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

3. Зобов`язати Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки розглянути поданий ОСОБА_1 03 липня 2023 року рапорт про звільнення з військової служби, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з врахуванням висновків суду.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

5. У задоволені решти частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець