Справа № 420/17050/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків,

встановив:

Департамент патрульної поліції (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальні збитки у розмірі 253533 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 09 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2020 відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю службового транспорту поліції, автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 11.05.2023 по справі №521/6649/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_1 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Позивач, на момент дорожньо - транспортної пригоди, володів та користувався транспортним засобом «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 30.12.2016 року. Внаслідок нанесених механічних ушкоджень відповідно до висновку експертного дослідження від 27.06.2023 року №ЕД-19/116-23/9696-АВ Одеського науково - дослідного експертно - криміналістичного центра вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «TOYOTA PRIUS» номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його ушкоджень при дорожньо-транспортній пригоді 25 жовтня 2020 року дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження та становить 253 533 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 09 копійок.

Встановлено причинно - наслідковий зв`язок між діями особи (громадянин ОСОБА_1 ) та наслідками за результатами таких дій, а також, розмір завданих матеріальних збитків власнику транспортного засобу «TOYOTA PRIUS» номерний знак НОМЕР_1 , який становить 253533 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 09 копійок.

Усупереч покладених на відповідача посадових обов`язків не зберіг ввірений йому службовий транспортний засіб «TOYOTA PRIUS», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого пряма дійсна шкода, що була завдана діями відповідача підлягає стягненню у судовому порядку.

У зв`язку із зверненням до суду з адміністративним позовом, який не відповідає вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду від 17.07.2023 вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Позивач ухвалу суду виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою від 03.08.2023 провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.10.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що експертне дослідження щодо визначення вартості матеріальних збитків від 27.06.2023 ЕД-19/116-23/9696-АВ Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України виконане судовим експертом Кеосак І.П. не може бути використано як доказ, оскільки виконано з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (від 24.11.2003 року № 142/5/2092), у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, і що він підготовлений для подання до суду.

Відповідно до вимог ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Звернення до суду з вимогою відшкодувати шкоду спричинену ДТП в розмірі ринкової вартості автомобіля «TOYOTA PRIUS» номерний знак НОМЕР_1 є безпідставним. Стягнення шкоди в розмірі середньомісячної заробітної плати можливо шляхом відрахування з заробітку працівника.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

13.10.2023 позивачем подано до суду відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відповідно до висновку експертного дослідження від 27 червня 2023 року №ЕД-19/116-23/9696-АВ Одеського науково - дослідного експертно - криміналістичного центра вбачається, що автомобіль «TOYOTA PRIUS» номерний знак НОМЕР_1 не підлягає відновленню відповідно до вимог виробника. Ремонт автомобіля «TOYOTA PRIUS» номерний знак НОМЕР_1 є технічно неможливим. Внаслідок нанесених механічних ушкоджень відповідно до висновку експертного дослідження від 27 червня 2023 року №ЕД-19/116-23/9696-АВ Одеського науково - дослідного експертно - криміналістичного центра вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «TOYOTA PRIUS» номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його ушкоджень при дорожньо-транспортній пригоді 25 жовтня 2020 року дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження та становить 253 533 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 09 копійок.

Відтак, після відшкодування відповідачем в повному обсязі вартості матеріального збитку, завданого позивачу з вини відповідача, відповідач має право звернутися до позивача з вимогою про повернення йому залишків вказаного транспортного засобу.

Визначення вартості утилізації транспортного засобу, в даному випадку, не проводиться, оскільки, після відшкодування відповідачем вартості матеріального збитку, відповідач може на власний розсуд розпоряджатися залишками такого транспортного засобу.

Закон який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків є Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року №160-ІХ (далі Закон № 160-ІХ).

Згідно із ст. 2 Закону № 160-ІХ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 вищезазначеного Закону вбачається, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідач одержав майно під звіт, що підтверджує взяття на себе відповідачем повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна.

Окрім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 вказано Закону, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.

Пошкодження майна позивача було здійснено відповідачем під час вчинення діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, оскільки відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності.

Відтак, відповідач повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої шкоди.

Окрім того, стягнення шкоди з відповідача шляхом відрахування з заробітної плати працівника, в даному випадку, є неможливим, оскільки відповідача, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 30 травня 2023 року №663 о/с, звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач наполягає на задоволенні позову.

Ухвалою суду від 16.10.2023 клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 16.10.2023 клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи залишено без задоволення.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини, судом встановлено наступне.

Наказом Голови Національної поліції України від 07.11.2015 №116 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання рядовий міліції, призначений інспектором роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 16.05.2017 №161 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Одесі.

В подальшому, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 27.03.2019 № 225 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.09.2019 №738 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

25.10.2020 відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю службового транспорту поліції, автомобіля «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Власником транспортного засобу «TOYOTA PRIUS», номерний знак НОМЕР_1 , є Департамент патрульної поліції.

Вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 11.05.2023 у справі №521/6649/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_1 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 27.06.2023 № ЕД-19/116-23/9696-АВ, проведеного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «TOYOTA PRIUS», номерний знак НОМЕР_1 , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження та становить 253533 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятсот тридцять три) грн 09 коп.

29.06.2023 начальником відділу правового забезпечення управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відшкодування завданих матеріальних збитків внаслідок нанесених механічних ушкоджень в сумі 253533,09 грн.

У зв`язку з несплатою матеріальних збитків відповідачем, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Згідно частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга статті 19 Закону № 580-VIII).

Згідно частини першої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (частина перша статті 60 Закону № 580-VIII).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про національну поліцію», зокрема, зобов`язує поліцейського берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів.

03.10.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX), яким визначені підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 160-ІХ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Частиною другою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця (у даному випадку - поліцейського) у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4 Закону № 160-ІХ).

Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність (частина перша статті 5 Закону № 160-ІХ).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно частини першої статті 8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина друга статті 8 Закону № 160-ІХ).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (частина третя статті 8 Закону № 160-ІХ).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (частина четверта статті 8 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина друга статті 10 Закону № 160-ІХ).

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування (частина четверта статті 10 Закону № 160-ІХ).

У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (частина перша статті 12 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За загальним правилом, під час вирішення справ даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Разом з тим, оскільки у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським при виконанні ним службових обов`язків, а тому слід прийти до висновку, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення інших нормативно-правових актів.

31.10.2019 набув чинності Закон України № 160-ІХ від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що Департаментом патрульної поліції не було дотримано вимоги статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» в частині проведення службового розслідування та притягнення відповідача до матеріальної відповідальності на підставі наказу начальника Департаменту патрульної поліції.

Саме службовим розслідуванням повинна встановлюватись сукупність обов`язкових умов для притягнення поліцейського до матеріальної відповідальності, які визначені частиною 2 статті 3 Закону № 160-ІХ.

Позивачем не надано доказів, що ним протягом тривалого часу з моменту завдання шкоди (25.10.2020, коли відбулась дорожньо - транспортна пригода) і до звільнення зі служби відповідача (08.06.2023) було проведено службове розслідування, яким було би встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винну особу, у тому числі і форму вини особи.

Також слід зауважити, що Розділ ІІ Закону №160-ХІ визначає наступні види матеріальної відповідальності: 1) обмежена; 2) повна; 3) підвищена (статті 5 та 6 Закону №160-ІХ).

Фактично позивач просить застосувати до відповідача повну матеріальну відповідальність, однак не наводить підстав для цього, визначених статтею 6 Закону № 160-ІХ, як і не доводить неможливості застосування обмеженої матеріальної відповідальності.

У том числі, відповідачем не надано письмового зобов`язання ОСОБА_1 про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач одержав майно під звіт, що підтверджує взяття на себе відповідачем повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна.

Однак, на підтвердження даного доводу позивач не надав жодних доказів, а тому суд позбавлений можливості надати їм оцінку.

Щодо доводу позивача про те, що протиправна поведінка відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою позивачу, а також вина відповідача в завдані шкоди підтверджується вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 11.05.2023 у справі № 521/6649/21, суд зазначає наступне.

Так, вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 11.05.2023 у справі №521/6649/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_1 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стаття 286 КК України передбачає:

Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, -

карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років (ч. 1).

Ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, -

караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого (ч. 2).

Діяння, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони спричинили загибель кількох осіб, -

караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років (ч. 3).

Даним вироком суду встановлено вину обвинуваченого ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а не в заподіянні матеріальних збитків Департаменту патрульної поліції, як власнику транспортного засобу «TOYOTA PRIUS» номерний знак НОМЕР_1 .

Також суд звертає увагу на приписи частини 5 статті 10 Закону №160-ІХ, відповідно до яких у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.

Отже, позивач мав змогу подати цивільний позов у справі №521/6649/21.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем у якості доказів заподіяної шкоди у сумі 253533,09 грн надано висновок експертного дослідження від 27.06.2023 № ЕД-19/116-23/9696-АВ, проведеного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України на виконання листів начальника Управління патрульної поліції в Одеській області Дмитра Хмарука від 07.06.2023 № 12730/41/13/12/01-23 та від 16.06.2023 № 13361/41/13/12/01-23.

Згідно з абзацом 14, 15 пункту 4.12 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України; інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження (у разі проведення експертизи на підставі письмового звернення особи, яке містить таку інформацію);

При цьому, висновок експерта не містить повідомлення про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України та інформації про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає висновок експерта, наданий позивачем, є неналежним доказом .

Суд зазначає, що судом вже зроблено висновок про те, що попри наявність протиправних дій, за які відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності, відповідачем не доведено підстав для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності, а також підстав для стягнення з нього коштів відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на вказане, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний