Справа № 200/195/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року справа №200/195/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Передерій Є.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Горба О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Голуб В.А.), складене у повному обсязі 15 травня 2023 року у справі № 200/195/23 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в якому просить суд:

· визнати протиправними дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 08 лютого 1999 року по 27 грудня 2019 року та суми не донарахованих відпускних за період 2019 року;

· стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 08 лютого 1999 року по 27 грудня 2019 року у сумі 16 931, 58 грн. та недонараховані відпускні за період 2019 року у сумі 4 046, 59 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року замінено відповідача по справі, а саме Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) на його правонаступника - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 08 лютого 1999 року по 27 грудня 2019 року та суми не донарахованих відпускних за період 2019 року.

Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 08 лютого 1999 року по 27 грудня 2019 року у сумі 20 618, 25 грн (двадцять тисяч шістсот вісімнадцять гривень двадцять п`ять копійок).

Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 недонараховані відпускні за період 2019 року у сумі 4 046, 59 грн (чотири тисячі сорок шість гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що під час проведення внутрішнього аудиту було встановлено, що працівникам, які призначені на посади до 2014 року, при звільненні у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ виплачувалася компенсація за дні невикористаної відпустки, які не підтверджені достовірними даними. За результатами внутрішнього аудиту складено аудиторський звіт, надані висновки та рекомендації, зокрема, зазначено на необхідності внесення змін до наказів про звільнення працівників ГТУЮ за 2019 та 2020 роки в частині виплат компенсації за кількість днів невикористаної відпустки, що не підтверджена достовірними даними.

Наказами Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у листопаді 2020 рок були внесені зміни до наказів працівників Головного територіального управління у Донецькій області в частині виключення періодів невикористаної відпустки до 2015 року та у грудні 2020 року та виплачені відповідні кошти. Втім, документи, що підтверджують дані обставини залишились у м. Краматорськ.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказав на правильність висновків суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , у період з 08 лютого 1999 року по 27 грудня 2019 року включно перебував у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, а з 28 грудня 2019 року по 20 грудня 2022 року включно перебував у трудових відносинах зі Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків).

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12.12.2022 № 6227/к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста сектору судової та міжнародного співробітництва у Донецькій області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 20.12.2022, скоротивши термін попередження про звільнення, відповідно до пункту 1 частини 1 абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Цим наказом також прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 28.12.2019 по 27.12.2022 у кількості 05 календарних днів, за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 28.12.2021 по 20.12.2022 у кількості 14 календарних днів, за використану додаткову відпустку за стаж державної служби за 2022 рік у кількості 15 календарних днів. Крім того, вирішено виплатити Позивачу вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, відповідно до пункту 4 статті 87 закону України «Про державну службу».

Втім, з листа Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19.05.2020 № 01-21/143 судом встановлено, що сума недорахованих коштів ОСОБА_1 складає 4 046, 59 грн відпускні та 20 618, 25 - компенсація. Крім того, у вказаному листі зазначено, що у зв`язку з численними зверненнями колишніх працівників Головного територіального управління юстиції у Донецькій області проведено перевірку правильності нарахування відпускних протягом 2019 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні та виявлено розбіжності в нарахуванні у зв`язку з технічною помилкою в програмному забезпеченні. У зв`язку з наведеним ставиться питання щодо надання дозволу на збільшення кошторисних призначень для проведення виплати по перерахунку зазначених сум.

21.12.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання публічної інформації, а саме відомостей про кількість невикористаних ним відпусток.

Проте, листом від 28.12.2022 № 16377/37600/23/22/12.4 представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив позивачу, що через введення на території України воєнного стану та запровадження обов`язкової евакуації з м. Краматорська, надати зазначену інформацію неможливо.

Спірним питанням даної справи є правомірність заявлених вимог позивача.

Суд першої інстанції стягнув відповідача компенсацію за невикористану відпустку та недонараховані відпускні.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (надалі - Закон № 889-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою третьою статті 5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону № 889-VIII, відповідно до пункту 4 частини 1 якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Наведена норма встановлює прямий обов`язок роботодавця провести з працівником повний розрахунок в день звільнення та завчасно письмово повідомити його про відповідні нараховані суми до моменту їх фактичної виплати. Таке повідомлення дозволяє усунути розбіжності у проведених роботодавцем і працівником розрахунків та уникнути потенційного спору.

В матеріалах даної справи відсутні докази виконання Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області норм законодавства щодо повідомлення позивача про належні при звільненні нараховані суми до моменту їх фактичної виплати.

З листа Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19.05.2020 № 01-21/143 вбачається, що сума недонарахованих позивачу коштів компенсації за невикористану відпустку при звільненні складає 20 618, 25 гривень та сума недонарахованих відпускних протягом 2019 року 4 046, 59 грн гривень.

Відтак, відповідачем не спростовано того факту, що вищевказані суми не були виплачені на користь ОСОБА_1 Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» встановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема і Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 встановлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.

У цій же постанові Кабінет Міністрів України визначив, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником територіальних органів Міністерства юстиції - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис 024004947, дата запису 20.04.2021, про державну реєстрацію припинення юридичної особи Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ідентифікаційний код юридичної особи 34898944.

У зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та переходом всіх прав і обов`язків останнього до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), саме Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) мало сплатити на користь позивача заборгованість, адже саме у вказаному органі позивач продовжував працювати.

Отже, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 08 лютого 1999 року по 27 грудня 2019 року та суми не донарахованих відпускних за період 2019 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню із стягненням відповідних сум з відповідача.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі № 200/195/23 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 16 жовтня 2023 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць