Справа № 460/9071/23
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2023 року м. Рівне №460/9071/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Коломієць Т.О.,

третьої особи: представник Губський В.М.,

відповідача: представник Паска В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд державного майна України,
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях
про визнання протиправним наказу, стягнення середнього заробітку та моральноїї шкоди,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення середнього заробітку.

Позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ про встановлення простою ОСОБА_1 від 28.02.2023 №81, виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях;

- допустити ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, обумовленого незаконним простоєм, за період з 01.03.2023 по день ухвалення рішення у цій справі;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00грн (одна тисяча гривень).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно, без жодних підстав, встановив позивачу простій до припинення чи скасування воєнного стану в Україні або видання наказу про припинення простою. Оскільки позивач обіймає посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, до неї не могло бути застосовано призупинення дії трудового договору.

Ухвалою від 25.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 26.04.2023 за результатами вирішення заяви про самовідвід судді, задоволено заяву про самовідвід судді та відведено суддю Щербакова В.В. від розгляду цієї справи.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023 визначено склад суду (суддя О.М. Дудар) для розгляду цієї справи.

Ухвалою від 28.04.2023 Рівненським окружним адміністративним судом у складі судді Дудар О.М. справу прийнято до провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з урахуванням ухвали суду від 25.04.2023 (суддя В.В.Щербаков) у призначеному підготовчому засіданні 10.05.2023.

08.05.2023 від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд:

- визнати протиправним наказ про встановлення простою ОСОБА_1 від 28.02.2023 №81, виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, обумовленого протиправним простоєм, за період з 01.03.2023 по 13.04.2023;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00грн (одна тисяча гривень).

Підготовче засідання 10.05.2023 відкладено на 23.05.2023 за клопотанням представника позивача.

Підготовче засідання 23.05.2023 відкладено на 08.06.2023 за клопотанням представника позивача.

23.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позов є необґрунтованим, оскільки простій позивачу було оголошено у зв`язку з відсутністю технічних умов для її роботи, відсутністю можливості отримання бюджетних асигнувань під час дії воєнного стану, а також внесенням до законодавства змін про нездійснення оцінки з метою приватизації у період воєнного стану.

У підготовчому засіданні 08.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд державного майна України (далі - третя особа). Підготовче засідання відкладено на 27.06.2023.

У підготовчому засіданні 27.06.2023 судом постановлено ухвалу про продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву та прийняття відзиву. Підготовче засідання за клопотанням представника третьої особи відкладено на 11.07.2023.

Ухвалою від 11.07.2023 відкладено підготовче засідання на 18.07.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

14.07.2023 від третьої особи надійшли пояснення, згідно з якими відповідач не призупиняв дію трудового договору, а оголосив позивачу простій. Під час видання спірного наказу відповідач не порушував права позивача, дотримався усіх соціальних гарантій та здійснював на період простою оплату праці останній у розмірі посадового окладу.

У підготовчому засіданні 18.07.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 12.09.2023.

28.07.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою доводи позивача щодо правомірності спірного наказу, викладені у відзиві, суперечать фактичним обставинам справи.

02.08.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими, враховуючи відновлення технічних умов для роботи, простій позивача було припинено, що є підставою для закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 12.09.2023 оголошено перерву до 26.09.2023 у зв`язку з витребуванням у відповідача додаткових доказів.

У судовому засіданні 26.09.2023 оголошено перерву до 03.10.2023 за клопотанням позивача.

У судовому засіданні 03.10.2023 суд закінчив розгляд справи ухваленням рішення.

У судових засіданнях позивач та її представник підтримали позовні вимоги згідно із заявою про зміну позовних вимог та пояснили суду, що підставою для оголошення простою є відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотна сила або інші обставини. Вказали, що у спірних правовідносинах такі були відсутні. Так, відсутність мережі Інтернет не могла бути вирішальною підставою протиправного переведення позивача на простій, оскільки остання здійснювала свої посадові обов`язки без використання зазначеної мережі. Крім того, згідно з чинним законодавством, заробітна плата під час простою має виплачуватися не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу). Ця вимога відповідачем дотримана не була. Звернули увагу суду на те, що простій було оголошено лише одному працівнику - ОСОБА_1 , що свідчить про мобінг (цькування) позивача за подання до Фонду державного майна України службових записок щодо діяльності регіонального відділення та недотримання вимог чинного законодавства у сфері приватизації. Зазначили, що позивач має третю групу інвалідності. Окрім душевних страждань, викликаних протиправною поведінкою відповідача, у позивача загострилися хронічні хвороби та погіршився загальний емоційний стан. Це призвело до погіршення загального стану імунної системи та захворювання на COVID-19. Тобто, протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснив, що у період з лютого по квітень 2023 року провайдер, що надає Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях послуги з інтернет постачання, не міг забезпечити безперебійну наявність інтернет з`єднання. Це викликало обурення позивача та позбавляло останню можливості виконувати свої обов`язки першого заступника начальника. Оскільки недоліки у стислі терміни усунути було не можливо, це потягнуло відсутність технічних умов для виконання роботи. Саме у зв`язку з цим позивачу було оголошено простій, який відразу після відновлення технічних умов - припинено. Вказав, що до обов`язків позивача належало здійснення координації діяльності відділу оцінки майна та майнових прав. Проте, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, оцінка об`єкта приватизації не здійснюється. Отже, спірний наказ видано правомірно. Звернув увагу суду, що позивачу у період простою виплачувалася заробітна плата у розмірі посадового окладу. Зазначив, що позивачем не доведено існування жодного причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та її станом здоров`я, а також не зазначено, у чому полягають втрати немайнового характеру, зумовлені негативними проявами, що свідчили б про наявність моральної шкоди. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник третьої особи у судових засіданнях підтримав подані пояснення та додав, що простій було оголошено у зв`язку з відсутністю технічних умов для роботи позивача, відсутністю можливості отримання бюджетних асигнувань під час дії воєнного стану. Позивач, за рекомендацією Фонду державного майна України, після відновлення технічних умов була допущена до роботи, а спірний наказ - скасовано. Вказав, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявності втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з рішенням , дією чи бездіяльністю відповідача. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та пояснення третьої особи, заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 згідно з наказом Фонду державного майна України від 04.06.2019 №183-д обіймає посаду першого заступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (т.2 - а.с.143).

ОСОБА_1 є державним службовцем, присягу державного службовця прийняла 21.04.2033, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (т.1 - а.с.76).

Наказом Фонду державного майна України від 03.06.2019 №179-д ОСОБА_1 встановлено з 03 червня 2019 року надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 48% посадового окладу як такій, що має стаж державної служби на дату призначення 16 років 01 місяць 09 днів (т.1 - а.с.13).

Наказом Фонду державного майна України від 29.11.2021 №462-д ОСОБА_1 , першому заступнику Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, присвоєно черговий 4 ранг державного службовця у межах відповідної категорії посад з 01 грудня 2021 року (т.1 - а.с.14).

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 28.02.2023 №81 "Про встановлення простою ОСОБА_1 " з 01 березня 2023 року оголошено ОСОБА_1 , першому заступнику Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, простій не з вини працівника до припинення чи скасування воєнного стану або видання наказу про припинення простою (т.1 - а.а.с.15-16).

Цим наказом дозволено ОСОБА_1 бути відсутньою на роботі (робочому місці) до припинення простою, наказано відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку оплату праці ОСОБА_1 на період простою у розмірі, встановленому законодавством.

Зазначений наказ видано відповідно до статей 24 та 113 Кодексу законів про працю України, Закону України "Про Фонд державного майна України", Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №21 "Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану" та наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 01.02.2022 №91 "Про розподіл повноважень між начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, першим заступником начальника Регіонального відділення та заступником Регіонального відділення".

Службовою запискою від 02.03.2023 перший заступник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях Т.Прилуцька звернулася до голови Фонду державного майна України Р.Умєрова щодо скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 28.02.2023 №81 "Про встановлення простою ОСОБА_1 " (т.1 -а.а.с.35-47).

Листом від 10.04.2023 №10-50-8537 Фонд державного майна України, у зв`язку з розглядом скарги ОСОБА_1 , рекомендував Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях скасувати наказ від 28.02.2023 №81 "Про встановлення простою ОСОБА_1 " у зв`язку з тим, що Регіональне відділення фактично працює в повному обсязі. Організаційні тат технічні умови для забезпечення постійної роботи Регіонального відділення наявні (т.2 - а.с.142).

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 11.04.2023 №209 "Про припинення простою ОСОБА_1 " з 13 квітня 2023 року припинено ОСОБА_1 , першому заступнику Регіонального відділення, простій, встановлений наказом Регіонального відділення від 28 лютого 2023 року №81 (т.1 - а.с.120).

Зазначеним наказом визнано таким, що втратив чинність з 13 квітня 2023 року, наказ Регіонального відділення від 28 лютого 2023 року №81 "Про встановлення простою ОСОБА_1 ".

Вважаючи наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 28.02.2023 №81 "Про встановлення простою ОСОБА_1 " протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Право кожного на працю визначено ст.43 Конституції України, згідно з якою це право включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Ця ж стаття Конституції України передбачає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно з ч.3 ст.5 Закону №889-VIII, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст.34 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (далі - Указ №64/2022), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан продовжувався надалі Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023 і триває донині.

Пунктом 3 Указу №64/2022 визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Отже, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).

Поряд з цим, у спірному наказі відсутнє посилання на відповідні положення ч.1 ст.8 Закону №389-VIII

Обґрунтовуючи заперечення на позов, відповідач у відзиві та його представник у судовому засіданні посилалися відсутність технічних умов для виконання позивачем своїх посадових обов`язків. На підтвердження зазначених обставин відповідачем одночасно з відзивом було подано ряд доказів, які були досліджені судом.

Зокрема, відповідачем до матеріалів справи долучено договір про надання послуг від 13 лютого 2023 року №2/13-01, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (т.1 - а.а..с195-196).

Згідно із зазначеним договором ФОП ОСОБА_2 , як провайдер, зобов`язався надавати відповідачу послугу з підключення до мережі Інтернет та послугу з некомутованого доступу до мережі Інтернет (код ДК 021:2015-72410000-7 "Послуги провайдерів"). Договір діє до 31.12.2023.

За повідомленням ФОП ОСОБА_2 від 10.04.2023, провайдер у зв`язку з технічними причинами (застаріле, несумісне серверне обладнання замовника) не мав змоги забезпечувати безперебійне надання послуг доступу до мережі Інтернет. Станом на 11.04.2023 вказані недоліки усунуті та забезпечено безперебійне надання послуг доступу до мережі Інтернет (т.1 - а.с.204).

Відповідачем до матеріалів справи також долучено доповідну записку завідувача сектору комунікацій, ІТ підтримки та документального забезпечення Т.Золотухіної та акт простою (у зв`язку із перебоями в роботі мережі Інтернет) від 28.02.2023, згідно з якими на робочому місці першого заступника начальника Регіонального відділення Прилуцької Т.В. відсутній інтернет внаслідок збоїв при наданні послуг провайдером. Внаслідок відсутності технічних умов для забезпечення роботи першого заступника начальнику Регіонального відділення рекомендовано розглянути можливість оголошення простою ОСОБА_1 до усунення технічних умов, які перешкоджають виконанню роботи, що можуть тривати до закінчення дії воєнного стану (т.1 - а.а.с.197-198).

Суд звертає увагу на те, що у спірному наказі від 28.02.2023 №81 відсутні будь-які посилання на зазначені доповідну записку та акт простою, а також не зазначено про відсутність технічних умов для забезпечення роботи позивача.

Враховуючи повідомлення ФОП ОСОБА_2 , у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях був відсутнім постійний доступ до мережі Інтернет до 11.04.2023.

Доказів того, що зазначена обставина стала підставою для оголошення простою іншим працівникам у зв`язку з неможливістю виконувати посадові обов`язки чи причиною для зупинення функціонування Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, відповідачем суду не надано.

Згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 01.02.2022 №91 "Про розподіл повноважень між начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, першим заступником начальника Регіонального відділення та заступником начальника Регіонального відділення", до повноважень першого заступника належить, зокрема, здійснення координації діяльності відділу оцінки майна та майнових прав, здійснення керівництва Регіональним відділенням з правом підпису документів, зазначених у пункту 5.1 цього наказу, у разі тимчасової відсутності начальника Регіонального відділення до моменту визначення Фондом державного майна України особи, яка виконуватиме обов`язки начальника Регіонального відділення (т.1 - а.а.с.205, 206).

За змістом зазначеного наказу, першому заступнику начальника Регіонального відділення та заступнику начальника Регіонального відділення надано також повноваження підписувати та візувати листи за напрямками діяльності підпорядкованих структурних підрозділів (п.5 наказу від 01.02.2022 №91).

Таким чином, посилання відповідача на неможливість здійснення оцінки об`єкта приватизації у період правового режиму воєнного стану згідно з п.7-4 розд.V "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" від 18.01.2018 № 2269-VIII як на підставу оголошення простою ОСОБА_1 є неспроможними.

Суд звертає увагу на те, що у спірному наказі від 28.02.2023 №81 також відсутні будь-які посилання на зазначені обставини.

Крім того, доповідна записка першого заступника начальника Регіонального відділення Т.Прилуцької від 27.02.2023 (т.2 - а.с.175) свідчить про те, що остання виконувала свої посадові обов`язки без використання мережі Інтернет, реалізовуючи повноваження відповідно до наказу від 01.02.2022 №91.

Аналіз чинних нормативних актів дає підстави для висновку про те, що в умовах воєнного стану організація трудових відносин може мати свої особливості.

Зокрема, ст.60-2 КЗпП України передбачено запровадження дистанційної роботи працівників, за умовами якої працівник виконує роботу поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за своїм вибором, використовуючи інформаційно-комунікаційні технології.

Держслужбовці також можуть виконувати завдання за посадою за межами адміністративної будівлі держоргану (п.9 Типових правил внутрішнього службового розпорядку, затверджених наказом Національного агенства України з питань державної служби від 03.03.2016 №50).

Не зважаючи на це, відповідач обрав для позивача такий спосіб організації трудових відносин як простій, за відсутності для цього обґрунтованих підстав.

Отже, за наслідками розгляду справи, суд дійшов висновку, що у відповідача для оголошення позивачу простою були відсутні підстави, передбачені статтею 34 КЗпП України, з огляду на що наказ від 28.02.2023 №81 є протиправним.

При цьому, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із визнанням відповідачем спірного наказу таким, що втратив чинність, оскільки за таких обставин повне відновлення законних прав та інтересів позивача без визнання такого наказу протиправним буде неможливим.

Що стосується посилань позивача на застосований щодо неї відповідачем мобінг, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.2-2 КЗпП України, мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам правовий захист від мобінгу (цькування).

Отже, мобінг (цькування) є неодноразовою дією. Це - повторювані, можуть бути систематичні, тривалі активні дії чи бездіяльність, які спрямовуються на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення працівником трудових прав та обов`язків, можуть провокувати зміну чи припинення трудових відносин.

Під час розгляду справи судом досліджено подані сторонами докази, зокрема неодноразові звернення та запити на публічну інформацію ОСОБА_1 до Фонду державного майна України з приводу дотримання відповідачем вимог законодавства під час проведення приватизації та процедури закупівель (т.1 - а.а.с.19-34), до народного депутата щодо порушень законодавства в частині оплати праці (тт.1 - а.а.с.214-216), безпосередньо до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (т.1 - а.а.с.207-213, 217-226) та звернення колективу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях до голови Фонду державного майна України щодо налагодження нормального мікроклімату в колективі (т.1 - а.а.с.202-203).

Проте, ознак мобінгу під час судового розгляду не встановлено, з огляду на відсутність визначальної ознаки цього явища - систематичності, а також у зв`язку з недоведеністю фактів цькування позивача.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", заява №4909/04, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, інші аргументи учасників справи судом не оцінювалися, оскільки вони самі по собі на вищезазначені висновки суду щодо незаконності спірного наказу не впливали.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обумовленого протиправним простоєм, суд зазначає таке.

Оплата вимушеного прогулу є заходом матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Системний аналіз і тлумачення приписів наведених норм КЗпП України дозволяє окреслити випадки, у яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі:

· незаконного звільнення працівника;

· незаконного переведення працівника на іншу роботу;

· затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу;

· затримки виконання рішення про поновлення на роботі;

· необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу;

· несвоєчасного укладення трудового договору;

· унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

З огляду на викладене та правову природу простою у розумінні ст.34 КЗпП України, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у суду відсутні.

Поряд з цим, судом установлено, що за період простою з 01.03.2923 до 12.04.2023 позивачу було нараховану заробітну плату в сумі 13493,09грн. Середньоденний заробіток за цей період становить 558,72грн (т.2 - а.с.249).

Виплату зазначеної суми з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів позивач не заперечувала.

Згідно з довідкою про середньоденну заробітну плату за період січень-лютий 2023 року, середньоденний заробіток позивача за цей період становить 922,28грн.

Період простою ОСОБА_1 з 01.03.2923 до 12.04.2023 охоплює 31 день, з них 23 дні - березень 2023 року, 8 днів - квітень 2023 року.

Таким чином, стягненню на користь позивача з відповідача підлягає недоотримана сума заробітної плати в розмірі 11270,36грн (31 день * 363,56грн (922,28грн - 558,72грн).

Одночасно суд наголошує, що згідно із п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума недоотриманої заробітної плати визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець у порядку, визначеному законом.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N40450/04, п.64, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з п.6 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначала, що протиправна поведінка відповідача стала причиною загострення у неї, як в особи з інвалідністю, хронічних хвороб та погіршення стану імунної системи, що потягнуло захворювання на COVID-19.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.09.2022 серії 12ААВ №489068 (т.1 - а.с.18).

Згідно з довідкою Приватного підприємства "Медичні довідки 18", виданою на основі амбулаторної історії хвороби №0001-6НЗК-2300, ОСОБА_1 знаходилася на амбулаторному лікуванні з 13.03.2023 по 24.03.2023 із діагнозом "Гостра коронавірусна інфекція" (т.1 - а.с.72).

Відповідно до виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №103621 Облсного центру захворювань крові та коагулопатій КП "РОКЛ ім.Ю.Семенюка" РОР, ОСОБА_1 у період з 27.03.2023 до 05.04.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні із діагнозом "Хронічна мієлоїдна лейкемія" (т.1 - а.с.73).

Згідно з довідкою Приватного гінекологічного кабінету ОСОБА_3 від 17.04.2023 №444, ОСОБА_1 дійсно проходила медичний огляд в лікаря акушер-гінеколога з діагнозом "Поліп ендометрію Фіброміома матки. Стресова аменорея. Пременопаузальний період?" (т.1 - а.с.99).

Позивачем до матеріалів справи також долучено фіскальні чеки аптечних установ від 08.03.2023, від 09.03.2023, від 20.03.2023, від 27.03.2023, від 06.04.2023 на загальну суму 1067,77грн (т.1 - а.а.с.97-98).

Суд бере до уваги твердження відповідача про те, що групу інвалідності ОСОБА_1 було встановлено до встановлення простою, а COVID-19 є коронавірусною інфекційною хворобою, захворювання якою масово поширені, починаючи з 2019 року, та доходить висновку, що встановити стійкий причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та захворюваннями позивача можливість відсутня.

Поряд з цим, у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, заява №29979, п.п.86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, заява №14183/02, п.71, від 22 листопада 2005 року).

Суд зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Вирішуючи зазначену позовну вимогу, суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Оцінюючи негативні емоції позивача, суд вважає, що вони досягли рівня страждання та приниження, враховуючи статус позивача як посадової особи та, крім того, особи з інвалідністю, що потребує додаткового соціального захисту від держави та уважного ставлення працедавця.

У силу вимог ст.1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено, що його дії щодо встановлення позивачу простою не викликали у позивача психічного напруження, розчарування в діяльності державного органу та додаткового психічного напруження під час розгляду її заяв.

Враховуючи характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з відповідача на користь позивача 700,00грн моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довела ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_1 фактично було заявлено дві вимоги (немайнового і майнового характеру). Під час звернення до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 3220,80грн згідно з квитанцією від 10.04.2023 (а.с.88).

Оскільки позов містив дві вимоги, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, то розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати із сплати судового збору в сумі 3220,80грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд державного майна України, до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 28.02.2023 №81 "Про встановлення простою ОСОБА_1 ".

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях різницю у заробітній платі за період простою з 01.03.2023 до 12.04.2023 в сумі 11270 (одинадцять тисяч двісті сімдесят) гривень 36 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях моральну шкоду в сумі 700,00грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях судові витрати із сплати судового збору в сумі 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа: Фонд державного майна України (вул.Генерала Алмазова, буд.18/9, м.Київ, 01133; ідентифікаційний код юридичної особи 00032945).

Відповідач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській і Житомирській областях (вул.Петра Могили, буд.24, м.Рівне, Рівненська область, 33001; ідентифікаційний код юридичної особи 42956062).

Повне рішення складено 16 жовтня 2023 року.

Суддя О.М. Дудар