Справа № 308/4512/23
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2023 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судових засідань Гриб А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в:

1. до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) надійшла позовна заява до Державної служби України з безпеки на транспорті , місцезнаходження: м.Київ, вул.Антоновича, 51 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1.1. визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі серії АА №00004906 від 07.02.2023 про притягнення позивача до відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

2. Ухвалою від 27.03.2023 суддя Сарай А.І. прийняла заяву до розгляду та відкрила провадження у справі.

3. З огляду на перебування судді Сарай А.І. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами проведено повторний автоматизований перерозподіл та головуючим суддею визначено Данка В.Й.

4. Ухвалою від 27.07.2023 суддя прийняв адміністративну справу до свого провадження та продовжив її розгляд.

5. Ухвалою від 18.08.2023 суд визнав неповажними підстави пропуску строку звернення до суду вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду та залишив позовну заяву без руху, вказавши на необхідність усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку.

6. 31.08.2023 на виконання згаданої ухвали від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку на звернення до суду з наведенням додаткових підстав поважності його пропуску.

7. Клопотання обґрунтоване таким:

7.1. позивач на конверті про отримання кореспонденції зі штрих кодовим номером не розписувався. Отже дата отримання є спірною;

7.2. позивач з моменту фізичного отримання копії постанови вживав заходи по оскарженню рішення про притягнення до адміністративної відповідальності у позасудовому порядку, на підтвердження чого до матеріалів позовної заяви надано відповідні документи. Лише отримавши відмову у задоволенні скарги позивач звернувся до суду з позовом та просив суд визнати причину пропуску поважними;

7.3. за поштовою адресою, на яку скеровано оскаржувану постанову, позивач проживає не сам. Як стверджується у клопотанні, працівник поштового зв`язку міг вручити поштову кореспонденцію будь-кому з членів сім`ї;

7.4. вважає, що на позивача покладено надмірний тягар у доведенні причин пропуску строків, а суд, у свою чергу, залишаючи позовну заяву без руху, допустив надмірний формалізм;

7.5. поза увагою суду залишилися наявні у матеріалах справи докази, а саме підтвердження того, що обов`язок за автотранспорт покладається на третю особу;

7.6. при вирішенні питання про пропуск строків протягом лютого 2023 року слід враховувати перебої у постачанні електроенергії, фізичну відсутність позивача протягом лютого-березня 2023 року в місті Ужгород через участь у допомозі волонтерським організаціям, які займаються постачанням товарів і послуг Збройним Силам України. Як зазначає представник позивача, на підтвердження цих обставин буде надано довідку з військової адміністрації, за якою закріплений позивач. Поряд із цим, звертає увагу суду на те, що на даний час зроблено замовлення у військову адміністрацію.

7.7. також представник позивача посилається на те, що при вирішенні питання про пропуск слід виходити не лише з матеріалів справи доводів учасників справи а й загальновідомих обставин які є форс-мажорними і через які сторони не мали змоги об`єктивно реалізовувати свої права та обов`язки, до яких, на переконання представника позивача, слід віднести військові дії по відсічі збройної агресії російської федерації.

7.8. поряд із цим, представник позивача вказує на те, що наданий строк для усунення недоліків не відповідає положенням процесуального закону, оскільки строк на усунення недоліків у даному випадку має становити не менше 10 днів.

8. У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

9. У судове засідання відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі. Крім цього, від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких вона просила суд залишити позовну заяву без розгляду. Додаткові пояснення обґрунтовані тим, що причини пропуску стооку звернення до суду є неповажними, а долучені представником позивача докази є неналежними.

10. У судове засідання третя особа не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подала.

11. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для вирішення клопотання про поновлення процесуального строку, суд встановив таке.

12. Оскаржувана постанова датується 07.02.2023. Зі змісту спірної постанови вбачається, що автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано рух транспортного засобу ДНЕПР КС-5473Б, д.н.з. НОМЕР_2 з перевантаженням. Вказані обставини стали підставою для притягнення позивача за частиною другою статті 132-1 КУпАП на накладення штрафу в розмірі 8500 грн.

13. Копія оскаржуваної постанови позивачу надсилалася поштовим відправленням. При цьому з долученої представником відповідача копії повідомлення про вручення вбачається, що позивач поштове відправлення 15.02.2023 отримав особисто.

14. Як слідує з відповіді відповідача №1983/3.7/15-23 від 09.03.2023 «Щодо скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі», повідомлення про вручення 16.02.2023 зареєстровано на повернення до відповідача, а фактично до відповідача надійшло 23.02.2023.

15. 07.03.2023 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про скасування постанови АА №00004906 від 07.02.2023.

16. 09.03.2023 відповідачем відмовлено у скасуванні спірної постанови, що підтверджується відповіддю №1983/3.7/15-23 від 09.03.2023 «Щодо скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі». Означену відповідь шляхом поштового направлення скеровано представнику позивача.

17. 23.03.2023 позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

18. Ухвалою від 18.08.2023 суд визнав неповажними підстави пропуску строку звернення до суду вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду та залишив позовну заяву без руху, вказавши на необхідність усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку.

19. 31.08.2023 на виконання згаданої ухвали від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку на звернення до суду з наведенням додаткових підстав поважності його пропуску.

20. Передусім суд наголошує на тому, що твердження представника позивача про те, що строк, визначений ухвалою від 18.08.2023, не відповідає нормам процесуального закону є помилковим з огляду на таке.

21. Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

22. Отже, частина 1 цитованої норми встановлює загальне правило, згідно з яким, якщо особа подала позов після встановленого законом строку та заявила клопотання про поновлення такого строку, однак суд підстави пропуску строку звернення до суду визнав неповажними, то позов залишається без руху, тоді як особа має право протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду вказати інші підстави для поновлення строку.

23. Разом із цим, зазначене правило поширюється на випадки до відкриття провадження за позовною заявою.

24. Вказане підтверджується тим, що відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

25. Тобто не усунення недоліків після залишення позову без руху протягом 10-денного строку, передбаченого частиною 1 статті 123 КАС України, є підставою для повернення позовної заяви.

26. Приписи статті 123 КАС України не передбачають можливість повернення позовної заяви у відкритому провадження після виявлення того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення. Інакше кажучи, 10-денний строк пов`язується виключно з випадками подальшого повернення позовної заяви (за наявності для цього підстав), а тому не застосовується до ситуацій, коли пропуск строку виявлено після відкриття провадження у справі.

27. Натомість згідно з частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

28. Крім того, частина 13 статті 171 КАС України передбачає, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

29. Системний аналіз правової регламентації дозволяє суду стверджувати, що процесуальний закон диференціює визначення строку для усунення недоліків позовної заяви, пов`язаних з пропуском строку звернення до суду, а тому висновок представника позивача про те, що строк, визначений ухвалою від 18.08.2023, не відповідає нормам КАС України, зроблений без урахування положень частини 13 статті 171 КАС України.

30. З цього приводу суд зауважує, що представник позивача у поданому клопотанні про поновлення строку звернення визнає, що копію ухвали отримав 21.08.2023 (арк. 4 клопотання). За таких обставин останнім днем строку для усунення вказаних судом недоліків є 28.08.2023, тоді як клопотання представника позивача подане до суду 31.08.2023, а сам документ сформований 30.08.2023, тобто фактично відповідне клопотання подане поза межами строку, встановленого судом.

31. Водночас, беручи до уваги той факт, що процесуальні строки повинні застосовуватися із розумною гнучкістю, суд вважає за можливе дослідити по суті доводи, викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду.

32. Надаючи правову оцінку обґрунтованості клопотання представника позивача, суд виходив із такого.

33. Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

34. Абзацом першим частини 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

35. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

36. Отже, строк звернення до суду може встановлюватися приписами КАС України та інших законів. При цьому за загальним правилом обчислення строку здійснюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

37. Відповідно до частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

38. Згідно з частинами 1, 5 та 6 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

39. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності унормовано статтею 286 КАС України.

40. Так, за правилами частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

41. Отже, за обставин цієї справи строк звернення до суду є скороченим та становить десять днів з дня вручення оскаржуваного рішення.

42. Резюмуючи, суд звертає увагу на зміст положень статті 279-5 КУпАП, яка детермінує порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

43. За змістом наведеної норми у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

44. За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

45. За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування, їх посадові (службові) особи зобов`язані надати відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи вантажовідправника.

46. Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

47. Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

48. Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.

49. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

50. Аналіз цитованої статті дозволяє суду стверджувати про те, що означена норма встановлює, серед іншого, який день слід вважати днем отримання постанови.

51. Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

52. Залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що у вимірі спірних правовідносин релевантним є правило частини шостої статті 279-5 КУпАП, за яким днем вручення є день фактичного отримання постанови, що підтверджується поштовим повідомленням.

53. У зв`язку з цим, постановляючи ухвалу від 18.08.2023, суд керувався тим, що днем вручення за відсутності відомостей про протилежне слід вважати 15.02.2023.

54. Як наслідок, суд дійшов висновку про те, відлік 10-денного строку має обчислюватися з 16.02.2023. Тобто першим днем 10-денного строку на оскарження спірної постанови є 16.02.2023, а останнім 27.02.2023, зважаючи на те, що 25.02.2023 і 26.02.2023 є вихідними днями (субота й неділя відповідно). Між тим, до суду позивач звернувся лише 23.03.2023, тобто з пропуском 10-денного строку.

55. Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що (1)позивач не розписувався на конверті про отримання кореспонденції зі штрих кодовим номером і на те, що (2)за поштовою адресою, на яку скеровано оскаржувану постанову, позивач проживає не сам, а тому працівник поштового зв`язку міг вручити поштову кореспонденцію будь-кому з членів сім`ї, зважаючи на таке.

56. По-перше, при первісному поданні позовної заяви представник позивача зазначав, що спірну постанову отримав 06.03.2023, стверджуючи при цьому, що зазначена дата підтверджується копією конверта. Між тим, залишаючи позовну заяву без руху, суд вказав на те, що копія долученого представником позивача конверту цієї дати (06.03.2023) не підтверджує.

57. З наведеного слідує, що факт отримання спірної постанови позивачем не оспорюється. Натомість спірною є дата її отримання. При цьому суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які би свідчили, що оскаржувану постанову позивач отримав саме 06.03.2023. Тобто матеріали справи не містять доказів, які би давали можливість припускати, що позивач отримав відповідну постанову в будь-яку іншу дату, відмінну від 15.02.2023, яка, у свою чергу, міститься на повідомлення про вручення поштового відправлення.

58. По-друге, суд з`ясував, що згідно з відповіддю відповідача №1983/3.7/15-23 від 09.03.2023 «Щодо скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі», повідомлення про вручення 16.02.2023 зареєстровано на повернення до відповідача, а фактично до відповідача надійшло 23.02.2023.

59. Суперечливість версії представника позивача про те, що постанова відповідача була отримана 06.03.2023 зумовлюється тим, що матеріалами справи не підтверджується факт повторного направлення позивачу оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень. При цьому, як зазначав суд, факт отримання постанови після її першого надсилання учасником справи не заперечується.

60. Водночас представник позивача, наголошуючи на тому, що датою отримання є саме 06.03.2023, зазначав про те, що ця обставина підтверджується відміткою на конверті. Утім, жодного конверту з цього приводу суду не надано.

61. Таким чином, представник позивача не обґрунтував можливість отримання копії оскаржуваної постанови після того, як до відповідача вже надійшло повідомлення про вручення поштового відправлення.

62. По-третє, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі Правила №270).

63. Станом на 15.02.2023, тобто на стверджувану дату вручення примірника оскаржуваної постанови, Правила №270 діяли в редакції від 20.01.2023, яка, на переконання суду, підлягає застосуванню в даному випадку.

64. Згідно з пунктом 2 Правил №270 адресатом є фізична або юридична особа, якій адресується поштове відправлення, поштовий переказ, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні, бланку поштового переказу в спеціально призначеному для цього місці.

65. У свою чергу, відправник - фізична або юридична особа, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні, бланку поштового переказу в спеціально призначеному для цього місці, яка безпосередньо або через уповноважену особу подає оператору поштового зв`язку для пересилання поштове відправлення, поштовий переказ

66. Вручення поштового відправлення, поштового переказу є виробничою операцією, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

67. Одержувачем в розумінні Правил №270 є адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом.

68. Таким чином, приписи Правил №270 розмежовують «адресата» та «одержувача» поштового відправлення.

69. Відповідно до абзацу першого пункту 11 Правил №270 поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

70. За змістом пункту 2 Правил №270 реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

71. Отже, рекомендований лист є рекомендованим поштовим відправленням, що приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

72. Згідно з пунктом 17 Правил №270 внутрішні реєстровані поштові відправлення (крім прямих контейнерів), поштові перекази можуть прийматися для пересилання з рекомендованим повідомленням про їх вручення в письмовому вигляді, через смс-повідомлення або повідомлення, що підтримуються засобами Інтернету, на вибір користувача.

73. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення.

74. Пунктом 89 Правил №270 визначено, що реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.

75. Таким чином, вручення означених поштових відправлень здійснюється адресатам чи особам, яких уповноважили адресати, а передумовою вручення таких відправлень є необхідність у пред`явленні документа, що посвідчує особу.

76. Адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку (абзац перший пункту 90 Правил №270).

77. Абзацом першим пункту 99 Правил №270 передбачено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

78. Згідно з пунктом 99-1 Правил №270 рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним.

79. Відповідно до положень пункту 100 Правил №270 поштові відправлення з позначкою "Вручити особисто", адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку.

80. Відповідно до абзацу першого пункту 105 Правил №270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

81. За приписами пункту 106 Правил №270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

82.На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

83. Системний аналіз цитованого законодавства дозволяє суду стверджувати про те, що за змістом досліджених положень Правил №270 вручення поштового відправлення зумовлює необхідність ідентифікувати особу, якій поштове відправлення вручається.

84. За обставин цієї справи представник позивача спершу вказував про те, що отримав поштове відправлення 06.03.2023, а після залишення позовної заяви без руху почав стверджувати, що на конверті не розписувався, а конверт міг взагалі бути врученій іншій особі, оскільки він проживає не сам.

85. На переконання суду, така поведінка представника містить ознаки недобросовісності, а тому слід констатувати, що окремі недоліки фіксації відомостей про особу, якій було вручено поштове відправлення, самі по собі не можуть бути підставою для висновку про те, що таке відправлення не вручалося взагалі.

86. Суд повторно наголошує на тому, що факт отримання спірної постанови представник позивача не заперечує. З матеріалів справи слідує, що датою вручення є 15.02.2023.

87. Суд не погоджується з тим, що в дійсності копію спірної постанови позивач отримав 06.03.2023, оскільки представник позивача на підтвердження своєї версії посилається на конверт. При цьому з наданих представником доказів ця дата (як у будь-яка інша) не підтверджується взагалі.

88. Виходячи з обсягу долученого представником позивача доказового матеріалу, суд вважає, що представник міг би з аналогічним успіхом стверджувати про отримання копії постанови в будь-яку іншу документально не підтверджену дату.

89. На переконання суду, неприйнятними є доводи про те, що вручення поштового відправлення мало місце після повернення повідомлення про вручення за цим же поштовим відправленням у зв`язку з врученням, оскільки це хронологічно неможливо.

90. Інакше тлумачення фактичних обставин означало би, що підстави для повернення повідомлення про вручення виникли вже після самого повернення такого повідомлення.

91. Доводів про те, що в дійсності спірну постанову позивач отримав у будь-яку іншу, аніж 06.03.2023 представник позивача не навів.

92. Таким чином, за у вимірі фактичних обставин аналіз обґрунтованості інших аргументів представника позивача слід здійснювати, виходячи з того, що датою отримання оскаржуваної постанови є 15.02.2023.

93. Резюмуючи, суд вказує на те, що представник позивача не навів аргументів неможливості отримання копії оскаржуваної постанови 15.02.2023 за адресою свого проживання.

94. Твердження про можливість вручення копії конверту членам його сім`ї ґрунтуються на припущеннях. Представник позивача не надав будь-яких доказів того, що за адресою надсилання копії спірної постанови зареєстровані треті особи. Як і не надав доказів того, що фактично проживає не сам.

95. Суд відхиляє посилання представника позивача на долучений ним лист «Про подяку» від 21.09.2023, зважаючи на те, що зміст цього листа підтверджує лише участь позивача в постачанні гуманітарної допомоги у період з 20.01.2023 до 20.02.2023. Між тим, згаданий лист не розкриває характеру участі позивача та не підтверджує того, що позивач був відсутній за адресою проживання та фізично не міг отримувати скеровану йому постанову відповідача.

96. Як на підставу для поновлення строку звернення до суду представника позивача покликається нібито на фізичну відсутність позивача протягом лютого-березня 2023 року в місті Ужгород через участь у допомозі волонтерським організаціям, які займаються постачанням товарів і послуг Збройним Силам України. Проте жодних доказів з приводу наведених обставин не надав.

97. Представник позивача вказував про те, що на підтвердження згаданих обставин буде надано довідку з військової адміністрації, за якою закріплений позивач. Поряд із цим, звертав увагу суду на те, що на даний час зроблено замовлення у військову адміністрацію. Між тим, наведені твердження представника позивача не ґрунтуються на матеріалах справи.

98. Суд відхиляє аргументи представника позивача про те, що з моменту фізичного отримання копії постанови позивач вживав заходи по оскарженню рішення про притягнення до адміністративної відповідальності у позасудовому порядку.

99. За змістом положень пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

100. Вказаною нормою передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порядку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

101. При цьому, звернення особи до вищестоящого органу зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

102. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 по справі №463/1221/17, від 05.03.2020 по справі №127/7446/19, від 07.12.2020 по справі №522/14986/19 та від 26.01.2021 по справі №757/48987/18-а.

103. Крім того, надаючи правову оцінку доводам представника позивача про позасудове оскарження спірної постанови суд вказує на таке.

104. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

105. Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

106. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

107. Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

108. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №№120/5780/20-а.

109. За обставин цієї справи відлік 10-денного строку для оскарження спірної постанови має обчислюватися з 16.02.2023. Тобто першим днем 10-денного строку на оскарження спірної постанови є 16.02.2023, а останнім 27.02.2023, зважаючи на те, що 25.02.2023 і 26.02.2023 є вихідними днями (субота й неділя відповідно).

110. У свою чергу, як встановив суд, до відповідача із заявою про скасування постанови АА №00004906 представник позивача звернувся лише 07.03.2023, тобто поза строком звернення до суду для оскарження такої постанови.

111. Інакше кажучи, причина, на яку посилається представник позивача, виникла поза строком, який пропущено, що свідчить про її неповажність.

112. Твердження представника позивача про те, що на позивача покладено надмірний тягар у доведенні причин пропуску строків, та надмірний формалізм з боку суду не заслуговують на увагу, зважаючи на таке.

113. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

114. У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

115. ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

116. Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

117. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

118. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

119. Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

120. Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі №811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

121. Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

122. Таким чином, висновки представника позивача про формалізм та надмірний тягар доказування поважності причин пропуску строку ґрунтується виключно на його суб`єктивному переконанні.

123. Суд відхиляє аргументи представника позивача про те, що поза увагою суду залишилися наявні у матеріалах справи докази, а саме підтвердження того, що обов`язок за автотранспорт покладається на третю особу.

124. У цьому контексті слід зауважити про те, що встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин. Інакше кажучи, доводи, які стосуються вирішення спору по суті та впливають на кінцевий результат вирішення відповідної справи, зокрема, щодо об`єктивної наявності чи відсутності порушення права позивача не можуть впливати на вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

125. При цьому суд наголошує на тому, що наявність чи відсутність обов`язку щодо автотранспорту охоплюється предметом доказування при вирішенні справи по суті, зважаючи на матеріально-правовий характер наведеного доводу.

126.За таких обставин констатація того, що обов`язок за автотранспорт покладається на третю особу, носитиме передчасний характер та фактично підмінятиме стадію судового розгляду справи по суті.

127. Посилання представника позивача на те, що при вирішенні питання про пропуск строків протягом лютого 2023 року слід враховувати перебої у постачанні електроенергії суд оцінює критично, позаяк загальновідомим є те, що відключення електроенергії проводилося за певною черговістю та згідно з попередньо оприлюднених графіків.

128. При цьому представник позивача не конкретизував те, яким саме чином перебої у постачанні електроенергії вплинули на можливість своєчасного звернення до суду саме позивача.

129. З аналогічних міркувань суд відхиляє аргументи представника позивача на військові дії по відсічі збройної агресії російської федерації.

130. На переконання суду, як перебої у постачанні електроенергії, так і збройна агресії російської федерації не є тими обставинами, які автоматично, тобто без урахування конкретних особливостей справи, можуть слугувати підставами для поновлення строку звернення до суду.

131. Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ останній, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

132. Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

133. Таким чином, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, відсутність істотних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що представник позивача не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

Керуючись статтями 123, 160, 161, 171, 240, 256, 293, 294 КАС України

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити повністю.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повна ухвала суду складена та підписана 18 жовтня 2023 року.

Суддя В.Й. Данко