Справа № 465/7199/22
Суддя: Мигаль Г. П.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року місто Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про скасування постанови інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліціїсерії БАБ №716169 від 19 листопада 2022 року, винесеної за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що постановою від 19.11.2022 його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом. З постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою, оскільки жодних порушень Правил дорожнього руху він не вчиняв. Посвідчення водія, що надавалось при перевірці на час винесення оскаржуваної постанови, було видане відповідними органами республіки Італія, адже позивач тривалий час проживав в даній державі. Дія посвідчення водія, пред`явленого при перевірці документів, закінчилась під час дії в Україні воєнного стану, що визначається як особливий правовий режим, а позивач неодноразово звертався у відповідні служби МВС України, з метою продовження дії даного дозвільного документу. Окрім цього, постановою Кабінету Міністрів України №184 від 03.03.2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів. Позивач тимчасово перебуває на території України з жовтня 2021 року. Така обставина визнається як поважна причина пропуску дії дозвільного документу і підпадає, в свою чергу, під дію вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому зазначила, що інспектор діяв в межах визначених законом повноважень. Позивачем було порушено 2.1а ПДР України, а саме останній керував транспортним засобом будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом. На підтвердження права керування транспортним засобом позивачем було пред`явлено посвідчення водія, видане 20.04.2012 у Італійській Республіці, яке надає право керувати транспортними засобами, що відповідають категорії В. Позивач прибув 03.10.2021 та знаходиться в Україні по даний час. 20.07.2021 була підписана Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Італійської Республіки про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, згідно з статтею 2 якої посвідчення водія, що видане компетентними Установами держави однієї Сторони, втрачає чинність для керування автотранспортом не території держави іншої Сторони через один рік з дати реєстрації власником посвідчення свого місця проживання на території держави іншої Сторони. Відтак, посвідчення водія, що видане громадянам України компетентними установами Італійської Республіки, визнається Україною, однак, підлягає обміну на посвідчення водія національного зразка без складання теоретичного і практичного іспитів через один рік з дати реєстрації зазначеними громадяни України свого місця проживання на території України та постійного проживання на території України. Тобто на дату винесення оскаржуваної постанови (19.11.2022) позивач мав обміняти наявне у нього міжнародне посвідчення водія на національне. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводи за відсутності представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліціїсерії БАБ №716169 від 19 листопада 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, 19 листопада 2022 року о 14 годині 25 хвилин на вул. Замковій, 1 у м. Львові водій ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 ПДР України «В`їзд заборонено», під час перевірки встановлено, що водій керуючи транспортним засобом Peugeot 308 д.н.з. НОМЕР_1 , не мав права керування транспортним засобом, чим порушив вимог п.2.1 а ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частина 5 цією статті Закону України "Про дорожній рух" передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктами 2.1 а та 2.1б ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Відповідно до пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Пунктом 2.9 в ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з пунктом 2 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд відзначає, що КАС передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідачів у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження права керування транспортним засобом позивачем 19.11.2022 було пред`явлено посвідчення водія, видане 20.04.2012 у Італійській Республіці, яке надає право керувати транспортними засобами, що відповідають категорії В. Строк дії посвідчення становить до 20.04.2022.

Відповідно до статті 41 Віденській конвенції про дорожній рух 1968 року договірні сторони признають будь-яке національне посвідчення водія, яке відповідає вимогам даної Конвенції, для керування транспортними засобами відповідної категорії.

Згідно з пунктом 32 Положення № 340, видані громадянам України за кордоном посвідчення водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, підлягають обміну на національні посвідчення водія без складання теоретичного і практичного іспитів за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України.

Пунктом 32-2 Положення № 340 передбачено, що обмін посвідчення водія іноземної держави, з якою укладено міжнародний договір про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, здійснюється відповідно до умов, визначених міжнародним договором.

Встановлено, що позивач прибув на територію України 03 жовтня 2021 року та знаходиться в Україні по даний час.

Вказане стверджується відміткою на закордонному паспорті громадянина України позивача.

Відповідно до ст.2 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Італійської Республіки про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, посвідчення водія, що видане компетентними Установами держави однієї Сторони, втрачає чинність для керування автотранспортом не території держави іншої Сторони через один рік з дати реєстрації власником посвідчення свого місця проживання на території держави іншої Сторони.

Отже, вбачається, що посвідчення водія, що видане громадянам України компетентними установами Італійської Республіки, визнається Україною, однак, підлягає обміну на посвідчення водія національного зразка без складання теоретичного і практичного іспитів через один рік з дати реєстрації зазначеними громадяни України свого місця проживання на території України та постійного проживання на території України.

Враховуючи наведене, після 03 жовтня 2022 року позивач повинен був обміняти наявне у нього міжнародне посвідчення водія від 20.04.2012 на національне.

Доказів отримання позивачем національного посвідчення водія до суду не подано.

З огляду на це, покликання позивача на неправомірність дій інспектора є безпідставними та необґрунтованими.

Разом з цим, твердження позивача на постанову Кабінету Міністрів України №184 від 03.03.2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», якою встановлено, що строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні, не спростовують наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки наведені норми стосуються національного посвідчення водія та не мають відношення до поданого позивачем міжнародного посвідчення.

Отже, позиція позивача матеріалами справи не підтверджується.

Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, містить основні обов`язкові елементи, наявність яких свідчить про повноту і об`єктивність з`ясування всіх обставин справи.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, а рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності- відмовити.

Постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції серії БАБ №716169 від 19 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. залишити без змін.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, .

Повне рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.