Справа № 440/15518/23
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17 жовтня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/15518/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Сич С.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Скороходівської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Скороходівської селищної ради, у якій позивач просить:

1. Визнати недійсним (протиправним) та скасувати рішення 42 сесії 8 скликання Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 17.02.2023 за № 2924 про припинення дії Договору оренди землі для сінокосіння та випасання худоби (загальна площа 16.60 га., кадастровий номер :00:002:0199) укладеного між Скороходівською селищною радою та гр. ОСОБА_1 від 18.03.2016, яка знаходиться на території Скороходівської селищної ради за межами с. Скибівка Полтавського району Полтавської області, у зв`язку з закінченням строку дії Договору.

2. Визнати недійсним (протиправним) та скасувати рішення 47 сесії 8 скликання Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 03 серпня 2023 р. за № 3211 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :00:002:0199 ".

3. Визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах Договір оренди землі (кадастровий номер :00:002:0199) від 18.03.2016 р., укладений між Скороходівською селищною радою () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), шляхом викладення п.8 Договору оренди землі від 18.03.2016 р. в редакції п.1 додаткової угоди, надісланої на адресу Скороходівської селищної ради від 24.07.2023 р., а саме: «Поновити договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0199, загальна площа 16,6 га, для сінокосіння та випасання худоби) від 18.03.2016 р. на новий термін на 7 (сім) років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак сама по собі участь у спорі органу влади чи органу місцевого самоврядування, не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 у справі №911/488/18 зазначила, що у випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних відносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.

Предметом позову у даній справі є, зокрема, визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення 42 сесії 8 скликання Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 17.02.2023 за № 2924 про припинення дії Договору оренди землі для сінокосіння та випасання худоби (загальна площа 16.60 га., кадастровий номер :00:002:0199), укладеного між Скороходівською селищною радою та гр. ОСОБА_1 від 18.03.2016, яка знаходиться на території Скороходівської селищної ради за межами с. Скибівка Полтавського району Полтавської області, у зв`язку з закінченням строку дії Договору та визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах Договір оренди землі (кадастровий номер :00:002:0199) від 18.03.2016 р., укладений між Скороходівською селищною радою () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), шляхом викладення п.8 Договору оренди землі від 18.03.2016 р. в редакції п.1 додаткової угоди, надісланої на адресу Скороходівської селищної ради від 24.07.2023 р., а саме: «Поновити договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0199, загальна площа 16,6 га, для сінокосіння та випасання худоби) від 18.03.2016 р. на новий термін на 7 (сім) років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

З обставин цього спору слідує, що позивач звернувся до суду з метою захисту права користування земельною ділянкою як орендаря на умовах договору оренди шляхом поновлення договору оренди землі на новий термін на 7 (сім) років та оспорюючи розірвання договору оренди землі.

Позивачем у позовній заяві як відповідача зазначено Скороходівську селищну раду, яка є орендодавцем за Договором оренди землі (кадастровий номер :00:002:0199) від 18.03.2016 р. з урахуванням додаткової угоди від 04.09.2019 р. до договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 18.03.2016 р.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, серед іншого, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Положеннями частини 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з підпунктом 8 пункту "б" частини 1 статті 33 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Стаття 26 цього Закону визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказане питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Згідно зі статтями 80, 84, 123, 124 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (при наданні земельних ділянок у власність або в користування, укладенні, зміні, розірванні договорів оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізує повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. У таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі із суб`єктами підприємницької діяльності.

Крім того, за змістом статей 123, 124 Земельного кодексу України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог цього Кодексу, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права й обов`язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у таких спорах підвідомчі господарським судам з урахуванням відповідності суб`єктного складу сторін таких правовідносин.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи й органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 4 Господарського процесуального кодексу України підвідомчі господарським судам.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №569/838/17 та від 15.05.2019 у справі №807/9/18.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи й органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідного складу сторін спору (у разі, якщо хоча б одна зі сторін є фізичною особою) підлягають розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на те, що цей спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки виник між рівними учасниками земельних відносин стосовно розірвання та поновлення договору оренди землі, стосується захисту приватних інтересів позивача, не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, враховуючи характер спірних правовідносин, їх юридичну природу та суб`єктивний склад, суд дійшов висновку, що вирішення цього спору в частині зазначених вище вимог віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Водночас, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення 47 сесії 8 скликання Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 03 серпня 2023 р. за № 3211 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :00:002:0199" - підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Разом з тим, згідно з частиною 4 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне правило викладене в частині 6 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Роз`єднання позовних вимог з їх подальшим розглядом адміністративним судом за таких обставин є неможливим.

Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає можливості розгляду окружним адміністративним судом позовів, у яких об`єднано вимоги, що належить розглядати за правилами різної юрисдикції.

Такий підхід щодо неможливості об`єднання позовних вимоги, що належить розглядати за правилами різної юрисдикції, спрямований головним чином на забезпечення дотримання принципу ефективного захисту порушеного права особи судом, встановленим законом.

Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права викладені у постанові Верховного Суду від 22.03.2019 у справі №810/2574/18, які підлягають обов`язковому врахуванню судом першої інстанції відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач помилково посилається на частину 3 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вказана норма застосовується у разі, коли якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, тоді як у даній справі об`єднано в одне провадження кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо ним порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи те, що у позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, наявні підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 172, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Скороходівської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення договору оренди землі позивачеві.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Сич