Справа № 400/12523/23
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 р. № 400/12523/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056,

треті особи:ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ,

про:визнання протиправними та скасування постанов від 21.09.2023 ВП № 52826378, № 52826358,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.09.2023 ВП № 52826378, ВП № 52826358.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що фактичного стягнення коштів за виконавчим листом на дату повернення виконавчого документа стягувачу не відбулось, тому у відповідача не було правових підстав для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідач, надав суду відзив та доповнення до відзиву, в якому зазначив, що позов задоволенню не підлягає, оскільки постанови про стягнення з позивач виконавчого збору прийняті відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження». Відповідно до ст.27 ЗУ №1404 передбачені підстави для неприйняття постанови про стягнення виконавчого збору, які не можуть бути застосовні до спірних правовідносин. У постанові ВС по справі № 640/8132/20 висловлена правова позиція, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження. Підстави для стягнення виконавчого збору передбачені ст.ст.27,40 Закону України « Про виконавче провадження», тому переконання позивача, що обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавчого документа є хибним та нічим не підтвердженим. Також відповідач зазначає, що фактичне погашення заборгованості ОСОБА_1 перед стягувачем відбулось після травня 2018-після внесення змін у ч.2 ст.27 Закону України « Про виконавче провадження», тому треба користуватись нормами, які діяли на момент повного погашення заборгованості боржником виконавчого провадження. Відповідачем при примусовому виконанні виконавчого листа приймались постанови про арешт коштів, постанова про арешт майна, тому саме заходи примусового характеру забезпечили виконання виконавчого документа. При винесенні постанов від 21.09.2023 державний виконавець виходив з того, що боржником добровільно не виконано судове рішення до відкриття виконавчого провадження та автоматично до боржника застосував санкцію про стягнення виконавчого збору.

Позивач, представник позивача, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , відповідач надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України). Дослідив докази, суд встановив:

08.11.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 52826378 з примусового виконання виконавчого листа № 490/7220/15ц від 12.03.2016, виданого Ленінським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 50350дол. США кредитна заборгованість та 21481,42 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. У п.3 цієї постанови зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 5035,08дол.США та 2694,42грн.

21.09.2023 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу, у зв`язку із його заявою про повернення виконавчого документа, на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України « Про виконавче провадження».

21.09.2023 державним виконавцем прийнято дві постанови про стягнення виконавчого збору з боржника в сумі 5035,07дол.США та 2694,42грн. на підставі ст.ст.3,27,40 Закону України « Про виконавче провадження» ВП № 52826378, ВП № 52826358. У спірних постановах зазначено, що згідно з ч.ч.2,4 ст.27 Закону України « Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України « Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин-08.11.2016) передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Позивач зазначив, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому листі.

Позивач також у позові зазначає, що він добровільно, за відсутності будь-якого впливу з боку ДВС шляхом виконання умов програми лояльності від АТ «Укрсиббанк» сплатив на рахунок банку то ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» погоджені суми грошових коштів та отримав повідомлення про припинення зобов`язання за кредитним договором.

Відповідач не надав суду докази фактичного виконання рішення суду, виконавче провадження закінчено не у зв`язку з повним або частковим погашенням боргу, а за заявою стягувача про повернення виконавчого документа. У постанові про повернення виконавчого листа стягувачу державним виконавцем не зазначена сум, яка фактично стягнута.

На момент виникнення спірних правовідносин ( 08.11.2016 дати прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження) обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.(Аналогічна позиція висловлена у постанові ВП ВС від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/16, ВС від 22.01.2021 по справі № 400/4023/19).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у державного виконавця не було правових підстав після прийняття 21.09.2023 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу приймати постанови про стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який в них визначений , а отже, такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Посилання відповідача на постанову ВС по справі № 640/8132/20 від 16.12.2021 не приймається судом до уваги, оскільки правовідносини не є тотожними. У справі, що розглядав ВС оскаржувалась постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про виконавчий збір. А в цій справі позивач оскаржує саме постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідач у відзиві зазначив, що спірні постанови виведені в окреме виконавче провадження та об`єднані у зведене виконавче провадження, але ці постанови не є предметом спору та в цій справі позивачем не оскаржуються, тому суд не дає їм правову оцінку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, позов належить задовольнити , а спірні постанови скасувати.

Судовий збір відповідно до ст.139 КАС України підлягає поверненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.09.2023 про стягнення виконавчого збору ВП № 52826378, ВП № 52826358.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( 54056, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.Космонавтів,61, код 34993225) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 1868,20 грн.(одна тисяча вісімсот шістдесят вісім грн. 20коп.), сплачений квитанцією №9327-6522-4851-3052 від 26.09.2023.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. О. Гордієнко