Справа № 440/4122/23
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 жовтня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/4122/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Шевяков І.С. розглянувши в порядку письмового провадження заяву громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про забезпечення його позову до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 06.04.2023 через підсистему "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 13.06.2017 та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

07.04.2023 за результатами автоматизованого розподілу позов переданий судді Кукобі О.О.

Ухвалою від 12.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження); до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено ОСОБА_2 .

Ухвалою від 05.07.2023 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Департамент контррозвідки Служби безпеки України.

Ухвалою від 08.08.2023 заяву головуючого судді Кукоби Олександра Олександровича про самовідвід у справі №440/4122/23 було задоволено.

Відведено суддю Кукобу Олександра Олександровича від розгляду адміністративної справи №440/4122/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №440/4122/23 передано до провадження судді І.С. Шевякова.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 справу прийнято до провадження судді Шевякова І.С.

17.10.2023 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив зупинити дію рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 16.03.2023 року №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017, виданої громадянину Ісламської Республіки Іран, до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі.

В обґрунтування заяви позивач вказав про очевидну протиправність спірного рішення, а також зазначив, що наслідком прийняття спірного рішення є скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.06.2017, що призводить до втрати ним законних підстав перебування на території України.

Згідно з частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта.

За змістом частини другої цієї статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Так, предметом спору є правомірність рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України "Про імміграцію", якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Аналогічний висновок щодо застосування наведеного положення Закону України "Про імміграцію" викладений в постанові Верховного Суду від 03.02.2022 у справі №280/4557/21 та врахований судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Суд зазначає, що позивач 13.06.2017 документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, визначено, що посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

У силу абзацу першого пункту 3 Порядку посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Відповідно до підпункту 4 пункту 72 зазначеного Порядку, посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.

Так, рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну містить положення про те, що видана на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 посвідка скасована відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.

Пунктом 78 Порядку №321 передбачено, що рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

На противагу доводам заявника, що "....навіть задоволення позову у цій справі не зупиняє дію спірного рішення, оскільки відповідач буде оскаржувати рішення суду в апеляційному порядку, щоб рішення у цій справі не набуло законної сили.." суд зазначає, що частина четверта статті 13 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи те, що позивачем оскаржено в судовому порядку рішення 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017, у відповідача немає законних підстав для ініціювання рішення про видворення позивача до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Щодо твердження позивача про очевидну протиправність спірного рішення, суд виходить з таких міркувань.

У постанові від 07.04.2020 у справі №826/13413/18 Верховний Суд зазначив, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Як наслідок, підстави вважати рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 таким, що має очевидні ознаки протиправності та порушує права позивача наразі відсутні, оскільки такі обставини підлягають встановленню саме в ході розгляду адміністративної справи з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які учасники справи надають суду.

Таким чином, заявником не доведено належними та достатніми доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі, жодних доказів, у розумінні статей 73-76 КАС України, на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, а також того, що відновлення його прав без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду не надано.

З урахуванням викладеного, у суду наразі відсутні підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для забезпечення позову громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

А тому, у задоволенні заяви громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 153, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про забезпечення його позову до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.С. Шевяков