Справа № 240/2886/23
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

17 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №240/2886/23

провадження № К/990/34096/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 у справі №240/2886/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні і виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 17.03.2020 інвалідності II групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому з 17.03.2020 інвалідності II групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату здійснення виплати, без урахування раніше виплачених сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.04.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023, позов задоволено частково, внаслідок чого:

- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язано відповідача прийняти рішення про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З огляду на предмет спору ця справа є справою незначної складності відповідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про обставини, на підставі яких компетентний орган відмовив позивачеві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а також надає правове обґрунтування наведеним ним обставинам.

Натомість ці обставини та аргументи не є підставою для касаційного перегляду справи незначної складності. Скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи становить справа значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції постанов Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №641/10426/16-а та від 23.09.2021 у справі №569/7875/17, оскільки у вказаних справах судами було встановлено, що суб`єкт владних повноважень не приймав жодного рішення, а повертав заяви та додані до них документи без розгляду. З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є передчасним і таким, що не відповідає засадам і завданню адміністративного судочинства. У вказаних справах Верховний Суд зобов`язав Міністерство внутрішніх справ України розглянути подані заяви про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення по суті заявленого питання. З огляду на викладене, фактичні обставини цих справ та справи №240/2886/23 не є релевантними, оскільки у справі №240/2886/23 суди попередніх інстанцій встановили, що Міністерством внутрішніх справ України було прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 15.12.2021 у справі №1840/2970/18, оскільки у вказаній справі інший суб`єктний склад сторін та відмінні від даної справи правовідносини, які регулюються іншими нормативно-правовими актами.

Підсумовуючи, слід зазначити, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі №240/2886/23, як у справі незначної складності, не оскаржуються у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що касаційна скарга позивача подана на судове рішення, яке за законом не оскаржується у касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.

Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 у справі №240/2886/23.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб