Справа № 160/10598/23
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/10598/23

Головуючий суддя І інстанції Златін С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року в адміністративній справі №160/10598/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна помилкових відомостей про дату укладення Договору довічного утримання 19.03.1992 року у запису про обтяження № 48329888 від 28.08.2006 року та про встановлення заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 в інтересах ОСОБА_2 на підставі Договору довічного утримання, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 19.03.1985 року у запису про обтяження № 48329958 від 12.10.2006 року;

- зобов`язати відповідача у запис про обтяження № 48329888 від 28.08.2006 року внести зміни, а саме правильну дату укладення Договору довічного утримання « 19 березня 1985 року», замість неправильної « 19 березня 1992 року» та скасувати обтяження № 48329958 від 12.10.2006 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року закрито провадження у справі № 160/10598/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині наступних заявлених позовних вимог: визнати протиправними дії Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області про встановлення заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 в інтересах ОСОБА_2 на підставі Договору довічного утримання, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 19.03.1985 року у запису про обтяження № 48329958 від 12.10.2006 року та зобов`язати Державний нотаріальний архів у Дніпропетровській області скасувати обтяження № 48329958 від 12.10.2006 року.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене судове рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між позивачем та ОСОБА_2 будь-який спір або правовідносини відсутні, а має місце спір із суб`єктом владних повноважень, який протиправно виконав покладені на нього функції внесення відомостей до державного реєстру.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір в частині припинення обтяження на нерухоме майно, встановленого в інтересах ОСОБА_2 , не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте державним реєстратором оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації обтяження на нерухоме майно за іншою особою, а не за позивачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками, з огляду на наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (дана правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23.11.2021 у справі № 175/1571/15, від 27.03.2019 у справі № 638/14011/16-ц, від 19.06.2019 у справі №826/5806/17, від 13.03.2019 у справі № 202/30/17).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом спору, зокрема виступає правомірність встановлення заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 в інтересах ОСОБА_2 на підставі Договору довічного утримання, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 19.03.1985 року у запису про обтяження № 48329958 від 12.10.2006 року та скасування наведеного обтяження.

З пояснень позивача, відображених в адміністративному позові та апеляційній скарзі вбачається, що останній оскаржує наведене обтяження з підстав помилковості його внесення державним реєстратором, оскільки будь-які договори довічного утримання з ОСОБА_2 не укладались. Зауважено, що між позивачем та ОСОБА_2 будь-який спір або правовідносини відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права належного одній особі або обтяження, вчиненого в інтересах іншої особи за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення або взагалі наявності (існування) цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін (в даному випадку цивільного).

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.10.2019 року по справі № 807/137/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року в адміністративній справі №160/10598/23 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Сафронова