Справа № 620/9980/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року справа №620/9980/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Хоминської Олесі Сергіївни на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року (повне судове рішення складено 21 серпня 2023 року у м. Дніпро) у справі № 620/9980/23 (суддя в І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганський області, відповідно до якого позивач просила:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області щодо неврахування до суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , періоду з 01.04.2017 по 03.05.2020 та її виплаті ОСОБА_1 як спадкоємцю;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до суми неотриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , період з 01.04.2017 по 03.05.2020 та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , за період з 01.04.2017 по 03.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням спадкових прав позивача, оскільки у спадщину увійшла не вся недоотримана, на її думку, сума пенсійних виплат, що належала померлій особі-спадкодавцю. Як зазначила позивач, їй відомо, що померлий пенсіонер її батько не отримував пенсію з 01.04.2017 по 22.09.2022, що позивач вважала неправомірним.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганський області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвала мотивована тим, що даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, органів місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, а спрямований на захист особистих немайнових прав, свобод та інтересів позивача. Розгляд даної справи віднесений до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу місцевого суду, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зазначений спір є спором між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його бездіяльності, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки за змістом та характером спору, що є вирішальним під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, правовідносини між сторонами є публічно-правовими.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_2 як отримувач пенсії перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області. ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Після його смерті позивач (дочка померлого пенсіонера) звернулася до державного нотаріуса Сновської районної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини.

01 березня 2023 року зазначеним приватним нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії розміром 148 094 грн. 73 коп. (сто сорок вісім тисяч дев`яносто чотири гривні 73 копійки), яка належала спадкодавцю на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1200-0503- 8/6659 від 6 квітня 2023 року. Вартість спадкового майна становить 148 094 грн. 73 коп. (сто сорок вісім тисяч дев`яносто чотири гривні 73 копійки).

Також з матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області на звернення позивача листом за № 3572-3759/К-02/8-1200/23 повідомило про те, що її батько перебував на обліку в Головному управлінні, як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком. Після інформаційного обміну з Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації виплату пенсії призупинено з квітня 2017 року у зв`язку з непідтвердженням місця фактичного проживання. Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 скасовано. За поновленням виплати пенсії її батько до управління не звертався. Пенсійна виплата з 01.04.2017 по 30.09.2022 не нараховувалася та не виплачувалася. На запит нотаріуса від 31.03.2023 № 206/02-14 Головним управлінням було розраховано недоотриману пенсію в сумі 148094,73 грн з 31.03.2020 (моменту надходження запиту) по 30.09.2022. Також листом Головного управління від 06.04.2023 № 1200-0503-8/6659 нотаріуса повідомлено, що розмір виплати недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до управління особи, яка має право на отримання даної виплати згідно із свідоцтвом про право на спадщину. До органів Пенсійного фонду України з особистою заявою № 550 щодо виплати недоотриманої пенсії у порядку спадкування позивач звернулась 03.05.2023. Головним управлінням було обчислено недоотриману пенсію за період з 03.05.2020 по 30.09.2022 в сумі 143 671,80 грн (з урахуванням трьох років від дати звернення за недоотриманою пенсією) та прийнято рішення про здійснення її виплати згідно з Порядком № 1165. Суму недоотриманої пенсії буде включено до переліку боргів та внесено в реєстр станом на 01.01.2024.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається судом, встановленим законом, орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 КАС України:

адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом;

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - це спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправовий спір вирізняється наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Питання виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовано ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ч. ч. 1 та 2 якої сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Позивач вважаючи, що дії відповідача порушують її право на спадкове майно, а саме на недоотримані спадкодавцем пенсійні виплати, звернулася до суду за захистом права на спадщину.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 вказаного Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 вказаного Кодексу суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз вказаних статей Цивільного кодексу України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (в тому числі доплат до пенсії).

У правовідносинах, пов`язаних із реалізацією права на спадщину, реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Аналіз змісту спірних правовідносин та позовних вимог свідчить про те, що хоча відповідач і є суб`єктом владних повноважень, але він не здійснював щодо позивача публічно-владні управлінські функції (ці функції відповідач виконував щодо померлого спадкодавця).

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що у справі наявний майновий інтерес позивача як спадкоємця щодо невиплачених померлій особі пенсійних виплат.

У цьому випадку адміністративні правовідносини між позивачем та відповідачем - відсутні, оскільки позивач звернувся за захистом права на спадщину.

Отже, у даному випадку виник спір про цивільне право; спір має приватно-правовий характер і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності дій.

Отже, вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 КАС України, і, відповідно, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 286/3516/16-ц, в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18, від 11 червня 2019 у справі № 180/754/17 у подібних правовідносинах, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 роз`яснив, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 02.091993 № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Інший зміст позовних вимог не змінює суть спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при винесенні ухвали і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Хоминської Олесі Сергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Повне судове рішення 17 жовтня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. В. Геращенко