Справа № 160/20503/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
15.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командира (з адміністративно- господарської діяльності) Військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 року №173 в частині притягнення молодшого сержанта ОСОБА_1 , номера обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА»;
- визнати протиправним та скасувати п.2 наказу командира (з адміністративно- господарської діяльності) Військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 року №173 в частині позбавлення молодшого сержанта ОСОБА_1 , номера обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року;
- визнати протиправним та скасувати п.3 наказу командира (з адміністративно- господарської діяльності) Військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 року №173 в частині занесення до журналу обліку стягнень і заохочень військової частини НОМЕР_1 щодо дисциплінарного стягнення молодшого сержанта ОСОБА_1 , номера обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 , номеру обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону додаткову винагороду та щомісячну премію за січень 2023 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 10.01.2023 року у позивача із заступником командира 3 артбатареї з морально-психологічного забезпечення артдивізіону ВЧ НОМЕР_1 стався конфлікт, під час якого заступник командира заявив про підозру перебування позивача у наркотичному сп`янінні. 11.01.2023 року позивач за направленням ВЧ в супроводі заступника командира пройшов обстеження в КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежностей м. Краматорськ», за результатом якого тест виявися негативним. Позивач наголошує, що жодних інших подій, конфліктів та претензій до служби позивача в січні 2023 року не було. Позивач зазначає, що 13.01.2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач наголошує, що означений протокол складався за відсутності позивача, про існування вказаного протоколу позивачу стало відомо лише після ознайомлення його представника з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Позивач зауважує, що відповідач-1 не маючи висновку про стан наркотичного сп`яніння не може стверджувати про наявність такого сп`яніння у позивача, а отже відповідач-1 не мав законного права позбавляти позивача премії. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
21.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
03.10.2023 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначив, що позивач не надає жодного доказу на підтвердження того, що 11.01.2023 року позивач разом із представниками відповідача проходив обстеження на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння. Також відповідач-1 наголошує, що твердження позивача, що подія сталася 11.01.2023 року, а не 13.01.2023 року, є необґрунтованими, оскільки жодними доказами не підтверджується. Відповідач-1 зауважує, що 13.01.2023 року було виявлено позивача в стані наркотичного сп`яніння та позивач відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення факту вживання наркотичних засобів 13.01.2023 року, що підтверджується поясненнями свідків, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Таким чином відповідач-1 наголошує, що означеними документами підтверджується факт перебування позивача в стані наркотичного сп`яніння на території Військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з вищенаведеним, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідач-2 у встановлений судом строк відзиву не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
12.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Згідно ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 13.04.2022 року проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .
13.01.2023 року заступником командира 3 артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_5 відібрано пояснення сержанта ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_4 .
З вказаних пояснень вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13.01.2023 року близько 11:30 год. розмовляли із молодшим сержантом ОСОБА_1 , який в той момент мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неадекватна поведінка, нервовість, збудженість, конфліктує з військовослужбовцями, на зауваження не реагує; заступник командира батареї з МПЗ ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_1 поїхати в місто Краматорськ у військову службу правопорядку, щоб перевірити його на стан наркотичного сп`яніння, але ОСОБА_1 відмовився їхати; в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт про відмову від проходження огляду молодшим сержантом ОСОБА_1
13.01.2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 складено акт відмови проходження медичного огляду з метою встановлення факту вживання наркотичних засобів, відповідно до якого молодший сержант ОСОБА_1 відмовився від доправлення до медичного закладу та проходження медичного огляду.
13.01.2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 складено протокол про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення серії А4350 №245, згідно якого ОСОБА_1 13.01.2023 року о 11:30 год. в тимчасовому місці дислокації Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовився проходити медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП.
27.01.2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 прийнято наказ №173, яким за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що полягає в грубому порушенні військової дисципліни, перебування в стані алкогольного сп`яніння під час проходження військової служби та самовільному залишенні військової частини, що могло призвести до підриву бойової готовності в умовах воєнного стану, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану молодшому сержанту ОСОБА_1 , номеру обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Також з вказаного наказу вбачається, що:
- помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби під час нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеним в пункті 1 цього наказу, наказано не виплачувати премію в повному обсязі за січень 2023 року, а також позбавити за січень 2023 року додаткової винагороди, вказаної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та врахувати вище накладені дисциплінарні стягнення;
- офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_7 дисциплінарні стягнення, накладені на військовослужбовців, визначених у пункті 1 цього наказу, наказано занести до журналу обліку стягнень і заохочені військової частини НОМЕР_1 .
19.04.2023 року постановою Дружківського міського суду Донецької області по справі №3/229/666/2023 провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.172-20 ч.3 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності закрито.
Непогоджуючись із вказаним наказом та позбавленням додаткової винагороди та щомісячної премії за січень 2023 року, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до ст.1, 2, 4, 7, 45, 47, 48 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
- бути пильним, зберігати державну таємницю;
- додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.
На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до ст.16 розділу 1 частини І Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.83, 84 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння -
тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.
Участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів -
тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.
Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, -
тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Суд зазначає, що підставою для прийняття Військовою частиною НОМЕР_1 наказу №173 від 27.01.2023 року було встановлення фактів нехтування вимогами статутів ЗСУ, про що в період з 01.01.2023 року 28.01.2023 року були складені протоколи про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 КУпАП (розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів), стосовно молодшого сержанта ОСОБА_1 .
В свою чергу означеним наказом до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за грубе порушення військової дисципліни, яке полягає в перебуванні в стані алкогольного сп`янінні під час проходження військової служби та самовільному залишенні військової частини.
Суд звертає увагу, що матеріали справи містять докази, надані позивачем та відповідачем-1, на підтвердження правовідносин, які виникли між ними, а саме: акт відмови проходження медичного огляду з метою встановлення факту вживання наркотичних засобів від 13.01.2023 року, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 13.01.2023 року, протокол про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення серії А4350 №245 від 13.01.2023 року та наказ №173 від 27.01.2023 року.
Однак суд зауважує, що до суду не надано жодного доказу, з якого можливо встановити факт самовільного залишення військової частини позивачем. Крім цього відповідач-1 у відзиві на позову заяву не надає жодного пояснення з приводу самовільного залишення військової частини позивачем та не наводить фактів щодо такого залишення позивачем військової частини.
Крім цього суд звертає увагу, що оскаржуваним наказом застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за грубе порушення військової дисципліни, яке полягає в перебуванні в стані алкогольного сп`янінні під час проходження військової служби, в свою чергу, означений факт суперечить протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А4350 №245 від 13.01.2023 року та поясненням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких зазначено про перебування позивача в стані наркотичного сп`янінні під час проходження військової служби.
Таким чином в матеріалах справи відсутні докази перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння 13.01.2023 року та самовільного залишення військової частини, які могли слугувати підставою для оголошення наказом №173 від 27.01.2023 року суворої догани позивачу.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність станом на дату прийняття оскаржуваного наказу та станом на момент розгляду даної справи по суті встановленого факту перебування позивача в алкогольному сп`янінні під час проходження військової служби та встановленого факту самовільного залишення позивачем військової частини.
Таким чином суд доходить висновку, що відповідач-1 під час прийняття оскаржуваного наказу діяв необґрунтовано, у зв`язку з чим суд доходить висновку про протиправність наказу №173 від 27.01.2023 року.
В свою чергу, суд звертає увагу, що позивач просить скасувати п.1, 2, 3 наказу №173 від 27.01.2023 року, однак оскаржуваний наказ прийнятий за фактом одного правопорушення та стосується виключно позивача, у зв`язку з чим суд доходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та скасування оскаржуваного наказу повністю.
З огляду на скасування оскаржуваного наказу, яким зокрема, наказано не виплачувати позивачу премію в повному обсязі за січень 2023 року, а також позбавлено за січень 2023 року додаткової винагороди, вказаної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", суд доходить висновку про необхідність задоволення похідної позовної вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 , номеру обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 додаткову винагороду та щомісячну премію за січень 2023 року.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
В свою чергу позивач звільнений від сплати судового збору, а отже судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. є надмірносплаченим та не підлягає стягненню з відповідачів.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ №173 від 27.01.2023 року Військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 , номеру обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 додаткову винагороду та щомісячну премію за січень 2023 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський