Справа № 480/8071/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.М. Кунець
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 р. Справа № 480/8071/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.05.2023, по справі № 480/8071/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Сумській області третя особа Первинна професійна спілка "Правозахисники країни"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області по відмові в наданні додаткової відпустки у 2022 році старшому оперуповноваженому сектору з розкриття злочинів проти власності ВКП Сумського РУП Семі В.В., як учаснику бойових дій строком 14 календарних днів;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області надати старшому оперуповноваженому сектору з розкриття злочинів проти власності ВКП Сумського РУП Семі В.В. додаткову відпустку у 2022 році як учаснику бойових дій строком 14 календарних днів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішення, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що законодавцем не встановлено прямої заборони на надання відпусток та визначені певні умови, за яких роботодавець може відмовити у наданні відпустки. Також апелянт звертав увагу, що відповідачем не надано доказі про залучення позивача до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, що може бути підставою для відмови у наданні відпустки.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, позивач з 07.11.2015 по теперішній час проходить службу в Національній поліції України, відповідно до посвідчення серія МВ від 11.03.2016 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У 2022 ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області з проханням надати додаткову відпустку строком 14 календарних днів за 2022 як учаснику бойових дій.

Начальник Головного управління Національної поліції в Сумській області листом № 2796/12/2/01-2022 від 16.11.2022 повідомив позивача, що з початку повномасштабного вторгнення військ рф, відповідно до вимог Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) до завершення на території України воєнного стану службова діяльність поліцейських та державних службовців організована у посиленому варіанті. У відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності затвердженої наказом МВС від 10.12.2015 № 1560, зареєстрованої в МЮУ 05.01.2016 за №12/28142, у разі погіршення оперативної обстановки та необхідності залучення додаткових сил відкликати працівників з відпусток (окрім відпусток у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам зазначеної категорії надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строк на 14 календарних днів на рік. Додаткова відпустка УБД не належить до щорічних відпусток і тому на неї не поширюються вимоги ст. ст. 11, 12 Закону України «Про відпустки» щодо перенесення, поділу та відкликання. Крім цього, позивача було проінформовано, що у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику в наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку).

Не погодившись із відмовою відповідача у наданні додаткової відпустки у 2022 році, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на період дії воєнного стану роботодавець має право відмовити у наданні додаткової відпустки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно зі ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Кодексом законів про працю України (згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону).

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до посвідчення серії МВ від 11.03.2016 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Так, п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Також відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, враховуючи підтверджений статус позивача як учасника бойових дій, останній набув право на додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів.

У той же час, спірні правовідносини виникли з приводу наявності у відповідача права відмовити позивачу як працівнику органів поліції у наданні такої відпустки з підстав діючого воєнного стану.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє по теперішній час.

Згідно з п. 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Відповідно до п. 2 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що оскільки позивач не був залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, застосування обмежень, передбачених Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є протиправним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як встановлення (посилення) охорони об`єктів критичної інфраструктури та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення, і введення особливого режиму їх роботи.

Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У свою чергу п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що тимчасові обмеження трудових прав, що можуть бути застосовані до працівників поліції в умовах правового режиму воєнного стану, зумовлені не можливістю залучення їх до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, а витікають із самої суті служби в поліції, її особливого характеру та тих функцій та завдань, виконання яких, у тому числі, направлене на забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Отже, відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів за 2022 рік, у період дії правового режиму воєнного стану, діяв правомірно, з огляду на що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

При цьому, посилання позивача на те, що за умови ненадання у поточному році додаткової відпустки в подальшому не передбачене право на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, є такими, що не відповідають правовому регулюванню даного питання, оскільки відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 по справі № 480/8071/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов