Справа № 520/11279/23
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 жовтня 2023 року Справа № 520/11279/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Кухар М.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (пров. Інженерний, буд. 7, м. Харків, 61166, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

-визнати протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Харків, пров. Інженерний, 7 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць у період з 01.08.2022 по 30.03.2023 року пропорційно дням у часті у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі ведення активних бойових дій у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

-зобов`язати Східне регіональне у правління Державної прикордонної служби України (м.Харків, пров. Інженерний, 7, ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) додаткову грошову винагороду, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць у період за з 01.08.2022 по 30.03.2023 пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі ведення активних бойових дій у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначив, що виплата додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень за весь період з 01.08.2022 по 30.03.2023 року здійснювалась не в повному обсязі. Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача представник позивача звернувся до суду, на підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19 травня 2023 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем через електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача наголосив на правомірності дій суб`єкта владних повноважень. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача наголосив на протиправності дій відповідача. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суддя Кухар М.Д. з 31.07.2023 по 13.08.2023 та з 21.09.2023 по 22.09.2023 перебувала у щорічній відпустці.

Представником позивача разом із позовною заявою подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/3809/19 виходив із того, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, іншими словами, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (учинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена). Якщо цей день установити точно неможливо, то строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Про можливе порушення свого права на отримання додаткової грошової винагороди в розмірі до 100000 гривень та обставини прийняття рішення відповідача дізнався лише у квітні 2023 року, коли 21.04.2023 звернувся до адвоката з метою отримання правової допомоги з питання виплати додаткової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ № 168.

21.04.2023 року адвокатом направлено адвокатський запит до відповідача з метою отримання інформації щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до Постанови № 168 від 28.02.2022 та витребування документів.

28.04.2023 року у відповідь на адвокатський запит відповідачем направлено на адресу адвоката копії наказів про реалізацію вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а також довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Отже, суд дійшов висновку, що про порушення свого права на належну оплату додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 дізнався лише 28.04.2023 року з відповіді відповідача.

Положення статті ст. 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Водночас, ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Отже, до даних правовідносин, які виникли у зв`язку з порушенням законодавства про оплату праці, діє загальний строк для вирішення трудових спорів 3 місяці з дати, коли особа дізналася про таке порушення, а відтак позивачем не порушено вказаний строк звернення до суду.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.01.2023 року по справі №460/17052/21.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу в Державній прикордонній службі України.

Штаб-сержант ОСОБА_1 відповідно до наказу № 279-ос від 07.06.2021 року призначений техніком групи зв`язку відділення зв`язку та інформаційних систем (дія оперативно-військового управління з м.д. н.п. Краматорськ) Регіонального центру зв`язку та інформаційних систем Східного регіонального управління.

Нарахування та виплату заробітної плати, премії, надбавок та винагород позивача проводить Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України.

У період з 24.02.2022 по 30.04.2023 року позивач безпосередньо приймає участь у бойових діях та забезпечує здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

На виконання вимог щодобового бойового розпорядження СхРУ залучається для виконання бойових завдань, шляхом забезпечення стійкого безперебійного зв`язку передового пункту управління СхРУ зі взаємодіючими органами військового управління, правоохоронними органами та силами оборони в смузі відповідальності оперативно- стратегічного угруповання військ (оперативно-тактичного угруповання), приймає участь в заходах охорони і оборони місця розгортання ППУ, безпосереднього контролю за станом організації та забезпечення зв`язку підрозділів охорони державного кордону (вогневих позицій). Виконання завдань організовано шляхом: забезпечення цілодобового бойового чергування на посту Е-100 ППУ СхРУ (приймання-передавання шифрованих документальних повідомлень, доведення отриманої кореспонденті до посадових осіб, обслуговування засобів КЗІ та ДСК телефоніі), цілодобового чергування ремонтно-відновленої групи, залучається також до охорони та оборони місця розгортання ППУ СхРУ.

Окрім того, наведена військова частина (місце дислокації позивача) знаходиться на території Донецької області, а саме Краматорської міської територіальної громади, шо включена в перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувают ь в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні).

21.04.2023 року адвокатом направлено адвокатський запит до відповідача з метою отримання інформації щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до Постанови № 168 від 28.02.2022 та витребування документів.

28.04.2023 року у відповідь на адвокатський запит відповідачем направлено на адресу адвоката копії наказів про реалізацію вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а також довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 з яких чітко вбачається про ненарахування та невиплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022 а саме не в розмірі 100 000 грн. Проте, відповідач повідомив, що нарахування та виплата додаткової винагороди здійснювалась за весь період з лютого 2022 року по серпень 2022 року (включно) в розмірі 100000 гри. щомісячно, а з вересня 2022 року по січень 2023 року в розмірі 30000 грн. пропорційно з розрахунку на місяць.

Не погодившись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

По суті спірних відносин, суд зазначає наступне.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Національної гвардії України винагороди за працю (службу) додатково до ст. 43 Конституції України деталізовані приписами ст. 21 Закону України від 13.03.2014р. №876-VII "Про Національну гвардію України", ст. 9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 (з 01.01.2008р.) та постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.).

Так, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч. 4 ст. 9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2008 р. структура та розміри складових елементів грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. №1294.

30.08.2017р. з цього ж самого питання Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №704 (далі за текстом - постанова Кабінету Міністрів України №704), котра набула чинності з 01.03.2018р.

28.02.2022р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №168, якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. та до 100 000,00 грн.

Пунктом 1 первісної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30 000,00 грн. щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України, військовослужбовців Національної гвардії України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди.

Пунктом 1 первісної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30 000,00 грн. і до 100 000,00 грн. є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України, військовослужбовців Національної гвардії України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії; 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

За відповідності переліченим кваліфікаційним умовам громадянин набував право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 право на отримання додаткової винагороди до 100 000,00 грн. було поширено на такі категорії осіб які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; 2) захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); 3) загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 (датою опублікування постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 є 19.07.2022р.) право на отримання додаткової винагороди до 30000,00грн. було обтяжено додатковою кваліфікаційною ознакою - "пропорційно в розрахунку на місяць", а згідно з п. 21 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 р. №793 повноваження з визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди було передані у відання керівників відповідних міністерств та державних органів.

Аналізуючи зміну правових підходів законодавця до визнання умов набуття особою права на додаткову винагороду у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168, суд доходить до переконання про те, що словосполучення "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" стосується виключно такої категорії публічних службовців як - особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Юридичні наслідки запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 нової кваліфікаційної умови обчислення розміру додаткової винагороди - "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" з огляду на приписи ст. 58 Конституції України підлягають поширенню на виключно відносини з оплати часу фактично виконаної служби, котрі склались не раніше від настання події оприлюднення постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 у газеті "Урядовий кур`єр" від 19.07.2022р. №156, позаяк значно погіршують фінансове становище громадянина.

Отже, у період 24.02.2022р. - 19.07.2022р. особи мають право на отримання у порядку п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30 000,00 грн. на місяць (тобто у сталому розмірі) із розрахунку відпрацьованих днів служби.

Після 20.07.2022 р. обчислення розміру означеної додаткової винагороди повинно відбуватись згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 у межах від 0,1% до 100% обрахункового показника - максимальної величини виплати у 30 000,00 грн.

З положень наведених норм права слідує, що управлінське волевиявлення з приводу визначення конкретного розміру додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у межах до 30 000,00 грн. або у межах до 100 000,00 грн. є виключною прерогативою суб`єкта владних повноважень, свобода адміністративного розсуду якого обмежена запровадженим ст. 8 Конституцією України принципом верховенства права в частині неприпустимості вчинення свавілля та запровадженою нормами Закону України від 06.09.2012р. №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" неприпустимістю дискримінації як неоднакового ставлення до однакових осіб в однакових умовах.

Суд підкреслює усвідомлення змісту ст. 3 Конституції України (де указано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю), змісту ст.17 Конституції України (відповідно до якої держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей), змісту ст.65 Конституції України (згідно з якою захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України), усі ризики для життя та здоров`я людини, спричинені безпосереднім та особистим виконанням громадянином завдання із захисту суверенітету України та територіальної цілісності України, проте у силу приписів ст.6 Конституції України не знаходить підстав для втручання в зазначену свободу адміністративного розсуду суб`єкта владних повноважень із інших підстав, ніж окреслені вище.

При цьому, суд зважає, що вимога особи про виплату додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у бажаному розмірі одночасно означає і несформульоване текстуально, але існуюче у реальності звинувачення відповідної компетентної військової посадової особи (командира, начальника) у неправильному обліку часу військової служби, у неправильній кваліфікації умов несення військової служби, у неправильному визначенні розміру додаткової винагороди.

Оскільки і заявник, і згадана компетентна військова посадова особа (командир, начальник) особисто та безпосередньо виконують завдання із захисту суверенітету України та територіальної цілісності України, то суд не знаходить у останньої об`єктивних мотивів існування будь-якого інтересу до вчинення відносно заявника протиправного управлінського волевиявлення в частині обліку часу військової служби, кваліфікації умов несення військової служби, визначенні розміру додаткової винагороди, окрім неприязні, помсти, конфлікту.

Проте, матеріали справи таких доказів відносно обставин спірних правовідносин не містять.

Судом встановлено, що На виконання акту Кабінету Міністрів України Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано:

-Наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (далі - наказ № 392) (застосовувався з 01.08.2022 до 01.12.2022, додається);

-Наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (далі - наказ № 628) (застосовувався з 01.12.2022 по 31.01.2023, додається).

В період з 08.2022 по 01.2023 позивачу виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць виконання обов`язків військової служби, на період дії воєнного стану, що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення №11/69 від 26.04.2023.

Так, на виконання вимог Наказу 392-АГ у вересні 2022 року (за серпень 2022 року) - З0000,00 грн, в жовтні 2022 року (за вересень 2022 року) - З0000,00 грн, в листопаді 2022 року (за жовтень 2022 року) - 25161,29 грн, в грудні 2022 року (за листопад 2022 року) - 25000,00 грн;

-на виконання вимог Наказу 628-АГ у грудні 2022 року (за грудень 2022 року) - 30000,00 грн, лютому 2023 року (за січень 2023 року) - 20322,58 грн.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 наказу №392 (застосовувався з 01.08.2022) додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Пунктом 2 наказу № 392 встановлено, що заходами, передбаченими абзацом другим

пункту 1 цього наказу, визначається виконання у відповідні дні військовослужбовцем:

1) бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;

2) бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;

3) бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;

4) польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

5) бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;

6) бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;

7) виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

8) бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.

Відповідно до пункту 4 наказу № 392 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

1) бойового наказу (бойового розпорядження);

2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 наказу № 628 (застосовувався з 01.12.2022) додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Пунктом 2 наказу 628 встановлено, до безпосередньої участі у бойових діях або заходах належать виконання військовослужбовцем у районах ведення бойових дій:

1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом Держприкордонслужби (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі штабу відповідного органу військового управління Збройних Сил України, угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил), та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;

2) бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які згідно з бойовим розпорядженням виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угрупувань військ, інших складових сил оборони, та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;

3) бойових завдань з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються, нанесення вогневого ураження на об`єкти, що охороняються (у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти), звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього вогневого контакту з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час збройного нападу (вогневого ураження);

4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;

5) бойових завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;

6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;

7) бойових (спеціальних) завдань екіпажами кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також при виконанні бойових завдань щодо пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів.

Відповідно до пункту 3 наказу № 628 документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:

1) бойовий наказ (бойове розпорядження);

2) журнал бойових дій, службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад чи копії або витяги з них;

3) рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у 3 виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях або заходах.

Наказом № 392 та наказом № 628 наведено вичерпний перелік заходів, за умови виконання яких військовослужбовці набувають права на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі, позивач в заходах, що визначені пунктами 2 наказу №392 та наказу №628, у період з серпня 2022 року по січень 2023 року не приймав участь, зокрема не виконував бойових (спеціальних) завдань лінії бойового зіткнення, під з вогневим ураженням та безпосереднім зіткненням з противником. У зв`язку з чим, підстав для підготовки наказу про нарахування винагороди в збільшеному розмірі немає.

Позивач на підтвердження участі ним у бойових діях посилається на те, що в період з 01.08.2022 по 31.01.2023 заступником начальника Східного регіонального управління - начальником оперативно-військового управління (з місцем дислокації м. Краматорськ) подавались рапорти про встановлення йому додаткової винагороди в розмірі збільшеному до 100000 грн. З цього приводу слід зазначити, що регіональне управління не заперечує факту подання таких рапортів.

Так, були подані наступні рапорти:

-за серпень 2022 року - (гриф)/11-622 від 09.09.2022, відповідь - 25/3093-22-Вих від 10.09.2022; за серпень 2022 року (повторно) - 11/149-22-Вн від 28.09.2022, відповідь 25/3583-22- Вих від 01.10.2022;

-за вересень 2022 року - 11/158-22-Вн від 01.10.2022; за жовтень 2022 року - 11/186-22-Вн від 02.11.2022;

-за листопад 2022 року - 11/203-22-Вн від 02.12.22, відповідь - 25/4930-22-Вих від 09.12.2022;

-за грудень 2022 року - 251/566-23-Вн від 05.02.2023, відповідь - (гриф)/25-298 від 15.02.2023;

-за січень 2023 року - 251/565-23-Вн від 05.02.2023, відповідь - (гриф)/25-298 від 15.02.2023.

При цьому позивач вважає, що рапорт (донесення) заступника начальника Східного регіонального управління - начальника оперативно-військового управління (з місцем дислокації м. Краматорськ) є підсумковим документом, який містить інформацію про наявність підстав для виплати збільшеної (до 100000 грн) додаткової винагороди, що передбачена п. 1 Постанови №168.

За результатами проведених перевірок цих рапортів, а також фактичних завдань, що виконували військовослужбовці, відповідача повідомлено про відсутність підстав для нарахування винагороди в збільшеному до 100 000 грн розмірі (надані відповіді, додаються).

Безпосереднім начальником позивача, рапорт щодо виконання військового обов`язку ОСОБА_1 та встановлення додаткової винагороди в збільшеному до 100000 грн. розмірі за період з лютого 2022 року по березень 2023 року, не подавався.

Отже позивач в період з 01.02.2023 по 31.03.2023 не виконував заходів визначених пунктом 3 Наказу МВС № 36, документів які б вказували на виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення, під вогневим ураженням, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів позивачем не надано. Записи в журнал бойових дій не вносились, рапорт, який є підставою на нарахування додаткової винагороди у збільшеному розмірі безпосереднім начальником не подавався (відповідні документи в Східному регіональному управлінні не опрацьовувались), підстав для підготовки наказу про нарахування винагороди позивачу у збільшеному розмірі (до 100000 грн) не має.

Судом не встановлено із матеріалів справи, що в період з 01.08.2022 по 31.01.2023 позивач виконував заходи визначені пунктом 2 Наказу №392 та пунктом 2 Наказу № 628, виконував бойові (спеціальні) завдання на лінії бойового зіткнення, під вогневим ураженням.

Тому, підстави для підготовки наказу про нарахування винагороди позивачу у збільшеному розмірі (до 100000 грн) за період з серпня 2022 року по січень 2023 року відсутні.

Також, суд наголошує, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відтак, у межах даного спору заявник має виконати обов`язок із доведення обставин безпосередньої та особистої участі у бойових діях чи безпосередньої та особистої участі у заходах з оборони, відсічі і стримування збройної агресії та обов`язок із доведення обставин фізичного знаходження у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

Усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України таких доказів до суду у ході розгляду справи подано не було.

Між тим, подані суб`єктом владних повноважень докази стосовно умов проходження заявником військової служби не містять ознак дефектів/вад/недоліків та спростовують обставини особистої та безпосередньої участі заявника у бойових діях або заходах з оборони, відсічі чи стримування збройної агресії ворога із фізичним знаходженнях у районах бойових дій чи районах проведення згаданих заходів.

Доводів про подання рапортів про команді стосовно неправильної кваліфікації будь-яким із безпосередніх чи прямих командирів умов проходження військової служби у тексті позову заявником не викладено, доказів на підтвердження цих доводів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (пров. Інженерний, буд. 7, м. Харків, 61166, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2023 року.

Суддя Кухар М.Д.