Справа № 300/987/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/987/23 пров. № А/857/8840/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гудима О.М., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року (головуючий суддя Шумей М.В., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправними дії в частині відмови у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503- XII, без передачі будь-яких даних про дитину до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Коломийського відділу УДМС України в Івано-Франківській області в частині відмови у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Коломийського відділу УДМС України в Івано-Франківській області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503- XII, без передачі будь-яких даних про дитину до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що отримання (оформлення) особою паспорта громадянина України для виїзду за кордон у жодному разі не є, і не може слугувати підставою для відмови в оформленні паспорта громадянина України у формі книжечки.

Вказавши у наданій відповіді на факт отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відповідач звернув увагу заявників на відсутність у них підстав для побоювань та відмови від оформлення паспорта у формі ID - картки, бо дані ОСОБА_1 вже оброблені у ЄДДР за її згодою, і УНЗР повторно формуватися не буде.

Відмову в оформленні паспорта було надано у зв`язку з тим, що Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-УІ передбачено оформлення паспорта громадянина України виключно у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, а заявник не належить до суспільної групи, для якої обробка даних засобами ЄДДР з формуванням УНЗР є категорично неприйнятною з релігійних переконань.

Якщо особа надала згоду на обробку даних засобами ЄДДР з формуванням УНЗР при оформленні паспорта для виїзду за кордон (виготовлення якого є правом, а не обов`язком), її відмова від виготовлення внутрішнього паспорта засобами того ж реєстру не є обґрунтованою.

На ці обставини суд першої інстанції не звернув увагу.

В той же час суд першої інстанції зазначив, що позивачем у її заяві «обґрунтовано її право на паспорт-книжечку», хоча аргументи позивачем щодо нібито побоювання внесення інформації у ЄДДР суперечать факту наявності її даних у реєстрі, доказ чого був наданий Відповідачем (копія заяви-анкети про внесення даних до ЄДДР).

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги аргументи відповідача і не надав їм належної оцінки, посилаючись на Зразкову справу № 806/3265/17, до якої дана справа не є типовою.

Посилаючись на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), суд першої інстанції не зауважив, що в основі Зразкової справи лежить ненадання особою згоди на обробку її персональних даних засобами Єдиного Державного демографічного реєстру у зв`язку з побоюванням формування цифрових ідентифікаторів у реєстрі.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2019 № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується питань захисту прав і свобод громадян, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки побоюються настання тяжких негативних наслідків з мотивів релігійних переконань.

В мотивувальній частині рішення Велика Палата Верховного Суду зазначила, що державою повинні враховуватися «побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді Ю-картки може спричинити шкоду приватному життю».

Велика Палата Верховного суду захистила реальні побоювання громадян, які відмовляються від внесення персональних даних в ЄДДР, у зв`язку з побоюванням настання тяжких негативних наслідків, а не у зв`язку із простим небажанням її надавати, як це робить Позивач.

Позивачем не обґрунтовано, яким чином оформлення паспорта у вигляді ГО- картки впливатиме на її приватне життя, тобто виникає питання чи справді є оформлення паспорта громадянина України у формі ГО-картки для особи «надмірним тягарем», про що наголошено в мотивувальній частині Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2019 року № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

У даному випадку УНЗР у особи сформований, і підстави для побоювання такого формування у особи відсутні. Відмова від оформлення нового паспорта у формі ГО-картки викликана іншими підставами, що не є винятковими і не можуть прирівнюватися до «непосильного тягаря», що покладається на особу.

Таким чином, зобов`язавши відповідача оформити і видати паспорт громадянина України у формі книжечки, а не у формі ID-картки, суд першої інстанції прийняв незаконне рішення, яке суперечить ч. 3 ст.13, ч. 4 ст. 21, ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 5492-УІ.

Суд у рішенні зобов`язав видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки «без передачі будь-яких даних про дитину до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.»

Як вбачається з цитованого рішення, суд першої інстанції залишив без уваги посилання відповідача на норми статті 10 Закону № 5492-УІ, а саме що УНЗР може бути сформований лише одноразово, і при оформленні наступного документу засобами реєстру не буде формуватися.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Проте, Судом першої інстанції не встановлено, яку саме шкоду приватному життю Позивача призведе оформлення паспорта громадянина України у формі картки.

Як вірно зазначено у Окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н.О., ОСОБА_2 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) Провадження № 11-460заі18 «...Навряд чи можна вести мову про окреме право громадянина на отримання паспорта у певній формі. У вищезазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що оскільки стаття 22міститься у розділі II «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина» Конституції України і в ній сформульовано загальну вимогу щодо законодавчого регулювання існуючих прав і свобод, то положення частини третьої цієї статті необхідно інтерпретувати у взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої статті 22, частини першої статті 64, частини першої статті 157 Основного Закону України та розуміти як такі, що поширюються на всі існуючі права і свободи людини, гарантовані Конституцією України. Однак у жодній із статей Конституції України не йдеться про таке окреме право громадянина, як право на паспорт. Тому у цій ситуації про статтю 22 Конституції України можна вести мову лише в контексті аналізу порушення/не порушення права на повагу до приватного життя».

Враховуючи положення статей 22, 32, 34 Конституції України, очевидним є висновок, що у випадку обробки персональних даних у реєстрі на підставі згоди заявника і уже сформованого УНЗР, виготовлення паспорта громадянина України у формі картки з безконтактним електронним носієм не звужує змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, в тому числі не порушує сутності права особи на повагу до приватного життя.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 досягла 16-річного віку.

24 січня 2023 року ОСОБА_1 та її законний представник особисто звернулись до Коломийського відділу УДМС України в Івано-Франківській області, що є територіальним підрозділом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області без статусу юридичної особи, із заявою з проханням оформити і видати Дитині паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

У даній заяві повідомлено про відмову надавати згоду на обробку персональних даних для оформлення і отримання паспорта у формі картки - документа Реєстру та обґрунтовано право на паспорт-книжечку.

Проте, Коломийський відділ РВ УДМС листом від 15 лютого 2023 року вих. № Ш- 4/6/2602-23/2619/10-23 відмовив у наданні ОСОБА_1 такого паспорта, посилаючись на Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДДР у формі картки.

Крім того, відповідач зазначив про те, що ОСОБА_1 вже отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що на думку відповідача є підставою для відмови в оформленні внутрішнього паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на висновки викладені у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Згідно матеріалів справи позивач 24 січня 2023 року звернулася до Коломийського відділу УДМС України в Івано-Франківській області, що є територіальним підрозділом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області без статусу юридичної особи, із заявою з проханням оформити і видати Дитині паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ..

У даній заяві повідомлено про відмову надавати згоду на обробку персональних даних для оформлення і отримання паспорта у формі картки - документа Реєстру та обґрунтовано право на паспорт-книжечку.

Колегія суддів зазначає, що нормами Закону України № 5492-VI від 20.11.2012р. «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р., Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затв. постановою КМ України № 302 від 25.03.2015р., не передбачена можливість видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року замість паспорта громадянина України у формі ІD-картки.

Відтак, правові підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки у зв`язку із відмовою надавати згоду на обробку персональних даних для оформлення і отримання паспорта у формі картки були відсутніми, через що відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви щодо виготовлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки в порядку обміну.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначені Законом України № 5492-VI від 20.11.2012р. «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно із пп.«а» п.1 ч.1 ст.13 зазначеного Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Відповідно до ч.3 ст.13 вказаного Закону паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Згідно ч.ч.1, 2 і 4 ст.14 цього Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

За приписами ч.ч.1-4 ст.24 наведеного Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Пунктом 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р., установлено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.п.1 - 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМ України № 302 від 25.03.2015р., паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються в тому числі особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Відтак, колегія судів вважає, що правові та фактичні підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки замість паспорта громадянина України у формі ID-картки відсутні.

Стосовно покликань суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, то колегія судів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі № 806/3265/17 зазначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Крім того, за обставинами цієї зразкової справи позивач звернулася із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру; така заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання позивач відмовляється від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді УНЗР, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Разом з тим, за обставинами розглядуваної справи щодо позивача вже внесена інформація до Єдиного державного демографічного реєстру за його заявою; у вказаному Реєстрі щодо позивача є наявний УНЗР та йому було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон , про що позивача було повідомлено листом від 15 лютого 2023 року вих. № Ш- 4/6/2602-23/2619/10-23.

При цьому, при прийнятті рішення по зразковій справі суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання особи, що у даній спірній ситуації відсутнє.

Отже, розглядувана справа, з огляду на різні підстави позову та фактичні обставини, не відповідає ознакам типової справи, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі № 806/3265/17, тому викладені у вказаній постанові правові висновки не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, бо суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги невірно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області задовольнити, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі №300/987/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов