Справа № 380/15723/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за вересень 2022 року у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць та грошового забезпечення за 10.09.2022 року та 11.09.2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за вересень 2022 року у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць та грошового забезпечення за 10.09.2022 року та 11.09.2022 року.

Посилається на те, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 року №238 старшого солдата, призваного по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця-санітара 2 кулеметного взводу роти вогневої підтримки 2 десантно-штурмового батальйону, з 10.09.2022 року виключено з котлового забезпечення (сніданку) в частині та з 10.09.2022 року призупинено виплату грошового забезпечення. Крім того, вказав, що позивачу не виплачено додаткову грошову винагороду за вересень 2022 року з розрахунку 30000,00 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року. Підставою для позбавлення позивача зазначених виплат слугував протокол про військове адміністративне правопорушення за ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за змістом якого «…старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем НОМЕР_1 , 10.09.2022 року самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 та був відсутній на військові службі протягом двох діб, під час дії воєнного стану. З`явився до Військової частини НОМЕР_1 12.09.2022 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП». Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2022 року №241, позивача з 12.09.2022 року зараховано на котлове забезпечення (сніданок) в частині та з 12.09.2022 року поновлено виплату грошового забезпечення. Поряд з тим, зазначив, що постановою Франківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року у справі №465/5710/22 закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На переконання позивача, обставини, встановлені у постанові Франківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року у справі №465/5710/22, є преюдиційними для відповідача, а тому останній мав видати наказ про виплату позивачеві грошового забезпечення за 10-11.09.2022 року та додаткової грошової винагороди за вересень 2022 року. Бездіяльність щодо невидачі такого наказу і стала підставою для звернення до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року №570 було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню факту правопорушення, а саме: не прибуття на військову службу та встановлення ступеня вини стрільцем-санітаром 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки 2 десантно-штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 . За результатами службового розслідування встановлено, що 10.09.2022 року позивач не прибув на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ); під час ранкового шикування був відсутній на телефонні дзвінки не відповідав; прибув на військову службу 12.09.2022 року. У зв`язку із цим, відповідач дійшов висновку, що в діях старшого солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП (самовільне залишення військової частини або місця служби тривалістю до трьох діб, вчиненого в умовах особливого періоду). Зазначив, що дане правопорушення позивач вчинив умисно, усвідомлюючи негативні наслідки, а тому відповідно до п.15 розділу I та п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, п.9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/3/29, йому призупинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , а саме: з 10.09.2022 року по 12.09.2022 року, позбавлено преміювання за вересень 2022 року в повному обсязі та позбавлено додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за вересень 2022 року у повному обсязі. З цих підстав, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю. Крім того, вказав, що позивачем пропущено передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 12.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 11.03.2022 року по 20.09.2022 року.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року №570 було проведене службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли порушенню військової дисципліни стрільцем-санітаром 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки 2 десантно-штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

За результатами проведеного розслідування встановлено, що 10.09.2022 року позивач не прибув на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 . Під час ранкового шикування був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження було невідоме. Прибув на військову службу 12.09.2022 року. Надав консультативний висновок спеціаліста, що підтверджує звернення до лікаря-терапевта, проте зазначений час огляду 10.09.2022 року о 18:04 год. З письмового пояснення старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 встановлено, що записи про звернення до медичної служби роти Військової частини НОМЕР_1 10.09.2022 року відсутні.

У зв`язку із цим, відповідач дійшов висновку, що своїми діями позивач порушив вимоги ст.ст.11, 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, та ст.4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV.

За неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення вимог вищевказаних статей, позивача вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності та наказано призупинити йому виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , а саме з 10.09.2022 року по 12.09.2022 року, позбавити його преміювання за вересень 2022 року в повному обсязі та позбавити додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень 2022 року у повному обсязі.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 року №1849 «Про результати службового розслідування» наказано за неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, ст.4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, на підставі пункту «в» ст.48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, на позивача накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Пунктом 3 цього ж наказу наказано помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до п.15 розділу І та п.5 розділу XVI Порядку №260, п.9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/3/29, призупинити позивачеві виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , а саме з 10.09.2022 року по 12.09.2022 року, позбавити його преміювання за вересень 2022 року в повному обсязі та позбавити додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень 2022 року у повному обсязі.

Крім того, 26.09.2022 року старшим оперативним групи Військової частини НОМЕР_1 , підполковником ОСОБА_3 , складено протокол А0284 №00082 відносно військовослужбовця, старшого солдата ОСОБА_1 , про вчинення ним військового адміністративного правопорушення за ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (самовільного залишення військової частини або місця служби тривалістю до трьох діб, вчиненого в умовах особливого періоду).

У подальшому, постановою Франківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року у справі №4655710/22 закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що відповідач, на думку позивача, допустив бездіяльність, адже з моменту набрання постановою Франківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року у справі №4655710/22 законної сили у відповідача виник обов`язок видати наказ про нарахування та виплату позивачеві спірних виплат грошового забезпечення. Невидача такого зумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно зі ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Частинами 1, 2 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався указами Президента 133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року та №451/2023 від 26.07.2023 року, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 року строком на 90 діб.

Статтею 4 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 вирішено Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Так, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України видано постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом 1 п.1 цієї Постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абз.3 п.1 Постанови №168).

Згідно з п.2-1 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі Порядок №260 в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин).

Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

За змістом п.3 розділу І Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з п.15 розділу І Порядку №260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до п.17 розділу І Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України надано окреме доручення від 23.06.2022 року №912/з/29, згідно із підп.9.4 п.9 якого до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які, самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону).

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, містив, зокрема, такі положення:

необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання (абз.абз.1, 2, 4, 6, 10 ст.11);

про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12);

із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст.14);

кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16).

Відповідно до абз.2 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Як видно з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 11.03.2022 року по 20.09.2022 року.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року №570 було проведене службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню факту правопорушення, а саме не прибуття на військову службу та встановлення ступеня вини стрільцем-санітаром 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки 2 десантно-штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 .

За результатами проведеного розслідування встановлено, що 10.09.2022 року позивач не прибув на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 . Під час ранкового шикування був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав. Прибув на військову службу 12.09.2022 року. Надав консультативний висновок спеціаліста, що підтверджує звернення до лікаря-терапевта, проте зазначений час огляду 10.09.2022 року о 18:04 год.

У зв`язку із цим, відповідач дійшов висновку, що своїми діями позивач порушив вимоги:

ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, згідно якої військовослужбовець повинен свято й непорушно додержуватись законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватись вимог статутів Збройних Сил України;

ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові;

ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника;

ст.4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, яка зобов`язує військовослужбовця неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

За неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення вимог вищевказаних статей, позивача вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності та наказано призупинити йому виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , а саме з 10.09.2022 року по 12.09.2022 року, позбавити його преміювання за вересень 2022 року в повному обсязі та позбавити додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень 2022 року у повному обсязі.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 року №1849 «Про результати службового розслідування» на позивача накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» та призупинено йому виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , а саме з 10.09.2022 року по 12.09.2022 року, позбавлено його преміювання за вересень 2022 року в повному обсязі та позбавлено додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень 2022 року у повному обсязі.

26.09.2022 року старшим оперативним групи Військової частини НОМЕР_1 , підполковником ОСОБА_3 , складено протокол А0284 №00082 відносно військовослужбовця, старшого солдата ОСОБА_1 , про вчинення ним військового адміністративного правопорушення за ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (самовільного залишення військової частини або місця служби тривалістю до трьох діб, вчиненого в умовах особливого періоду).

У подальшому, постановою Франківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року у справі №4655710/22 закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що з моменту набрання постановою Франківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року у справі №4655710/22 законної сили у відповідача виник обов`язок видати наказ про нарахування та виплату позивачеві спірних виплат грошового забезпечення.

Втім суд не враховує вказані доводи позивача, оскільки підставою для невиплати спірних виплат є порушення норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, а не притягнення до адміністративної відповідальності за самовільне залишення військової частини на підставі судового рішення.

Поряд з тим, факт самовільного залишення позивачем військової частини у період 10.09.2022 року-11.09.2022 року не заперечується ним у позовній заяві; останній лише додав до позовної заяви консультаційні висновки спеціаліста ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» за 09.09.2022 року (час огляду 19:50 год) та за 10.09.2022 року (час огляду 18:04 год).

Позивач не обґрунтував причин чому він не доповів про необхідність залишення військової частини своєму безпосередньому начальникові, як то передбачено вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, або чому не звернувся до медичної роти Військової частини НОМЕР_1 .

Також, відсутні пояснення стосовно того чому позивач не відповідав на телефонні дзвінки відповідача 10.09.2022 року та 11.09.2022 року.

Суд вважає безпідставними аргументи позивача про те, що у ст.48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, відсутнє таке дисциплінарне стягнення, як позбавлення додаткових виплат до грошового забезпечення, адже виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів військових частини, які видаються на підставі рапортів командирів підрозділів. Тобто преміювання військовослужбовців є правом командира (начальника) військової частини, відповідно, позбавлення такого не може вважатись дисциплінарним стягненням.

Крім того, суд враховує, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 року №1849 «Про результати службового розслідування», в т.ч. накладення на позивача дисциплінарного стягнення «сувора догана», не було оскаржено позивачем у передбачений законом спосіб, отже він є чинним та підлягає виконанню.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що відповідачем обґрунтовано, на підставі діючого наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 року №1849 «Про результати службового розслідування», призупинено виплату позивачеві грошового забезпечення з дня самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , а саме з 10.09.2022 року по 11.09.2022 року включно, позбавлено його преміювання за вересень 2022 року та позбавлено додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за вересень 2022 року.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то оцінка таким уже надавалась в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі. Зокрема, судом вказано «…Позивач звернувся до суду з даним позовом 30.06.2023 року, тобто під час дії карантину. З огляду на вказане, суддя приходить висновку, що позивачем не пропущено строку звернення до адміністративного суду з цим позовом».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії слід відмовити.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.