Справа № 420/11231/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11231/23
Головуючий в 1 інстанції Завальнюк І.В.

Дата і місце ухвалення 31.07.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023р. у справі №420/11231/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення в Малиновському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у продовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, та продовженні дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2023р. та прийняти законне та вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення у справі не врахував, що частиною 2 ст. 7 Закону №3551-XII визначено перелік осіб, які прирівнюються до статусу особи з інвалідністю внаслідок війни до яких, в тому числі належать особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання одержаних під час виконання службових обов`язків. Вважає, що оскаржуване рішення є не обґрунтованим оскільки не містить конкретних правових підстав для відмови у продовженні строку дії виданого раніше посвідчення, враховуючи, що п. 2, ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII вже був підставою для присвоєння йому статусу інваліда війни другої групи.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 з 15.09.1994р. по 06.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015р. по 31.12.2019р. в органах Національної поліції України.

Згідно довідки до акту МСЕК серії 12 ААБ №725295 від 27.03.2020р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків).

30 березня 2020р. позивачу видано посвідчення інваліда 2 групи, з наданням права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни другої групи з терміном дії до 01 квітня 2021р.

22 березня 2021р. Управління продовжило позивачу термін дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни до 01 квітня 2023р.

28 березня 2023р. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про продовження терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 06.04.2023р. Управління соціального захисту населення в Малиновському району м. Одеси відмовило позивачу у задоволенні його заяви, посилаючись на те, що отримана ним травма не пов`язана із участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки отримана позивачем травма внаслідок якої йому встановлено інвалідність другої групи, не пов`язана із участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, підстави для продовження ОСОБА_1 статуту ветерана війни та дії відповідного посвідчення відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року (далі Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я (ст. 1 Закону № 3551-XII).

Згідно ст. 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що поширення на особу статусу інваліда війни у розумінні статті 7 Закону № 3551-XII нерозривно пов`язане із наявністю у такої особи статусу ветерана війни, гарантії соціального захисту яких безпосередньо регулюються цим Законом.

Поняття «ветеран війни» міститься у статті 4 Закону № 3551-XII, відповідно до частини першої цієї статті ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Правова позиція аналогічного змісту щодо застосування статті 7 Закону № 3551-XII викладена у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №21-377а13 та від 20 січня 2015 року у справі 21-528а14, яка підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 824/32/19-а, від 18 листопада 2020 року у справі № 1140/2362/18, від 02 квітня 2021 року у справі № 0540/9350/18-а.

За наведеного правового регулювання та висновків ВС, оскільки отримана позивачем травма внаслідок якої йому встановлено інвалідність, не пов`язана із участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інвалідність позивача не дає йому права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023р. у справі №420/11231/23 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук