Справа № 420/14418/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Інституту Військово-Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» (вул. Дідріхсона,8, м. Одеса, 65029) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

10.10.2022 року до Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі Інститут ВМС), у якому просив:

- визнати дії відповідача щодо розрахунку грошового забезпечення позивача (за період з 01 січня 2020 року по 02 серпня 2020 року включно) та виплат, належних йому при звільненні (одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку), виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, протиправними;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача (за період з 01 січня 2020 року по 02 серпня 2020 року включно) та виплат, належних йому при звільненні (одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку), виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача видати позивачу оновлені грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів забезпечення, оформлених, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року (суддя Іванов Е.А.) прийнято заяву до розгляду та відкрите провадження у справі (т.1 а.с.24-25).

Ухвалою від 15.12.2022 року (суддя Іванов Е.А.), залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 року (головуючий суддя Лук`янчук О.В., судді: Бітов А.І., Ступакова І.Г.), закрито провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 238 КАС України (наявність рішення суду, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, справа № 420/9377/20) у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Інституту ВМС про: визнання дій відповідача щодо розрахунку грошового забезпечення позивача (за період з 01 січня 2020 року по 02 серпня 2020 року включно) та виплат, належних йому при звільненні (одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку), виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, протиправними; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача (за період з 01 січня 2020 року по 02 серпня 2020 року включно) та виплат, належних йому при звільненні (одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку), виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум (т.1 а.с.74-75, 163-168).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , а саме про зобов`язання відповідача видати позивачу оновлені грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів забезпечення, оформлених, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (т.1 а.с.76-78).

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 31.01.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року залишив без змін (т.1 а.с.169-175).

Постановою Верховного Суду від 27.07.2023 року (головуючий суддя Соколов В.М., судді Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.) задоволена касаційна скарга (№ К/990/8900/23) ОСОБА_1 . Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2023 року скасовано. Справу №420/14418/22 у цій частині направлено для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Також задоволена частково касаційна скарга ОСОБА_1 (№К/990/8907/23). Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2023 року скасовано. Справу №420/14418/22 у цій частині направлено на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 02.08.2023 року та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючому судді Катаєвої Е.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року прийнято справу до провадження та вирішено, що вона буде розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач у позові зазначив, що з 1995 по 2020 рік проходив службу в ЗСУ. Відповідно до наказу начальника Інституту ВМС від 08.07.2020 року №131 відправлений у щорічну основну відпустку з 09.07.2020 року по 02.08.2020 року включно з подальшим виключенням зі списків особового складу Інституту ВМС. Звільнений у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. На виконання рішення суду від 23.11.2021 року по справі №420/6964/21 внесені зміни в наказ від 08.07.2020 року №131 та його виключено зі списків особового складу Інституту ВМС 28.08.2022 року.

У період з 01 січня по 28 серпня 2020 року при розрахунку відповідачем розміру його грошового забезпечення посадовий оклад та оклад за військовим званням, а також додаткові види грошового забезпечення і премія були обчислені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. З вказаного розрахунку оформлений грошовий атестат.

Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправними та скасовано, зокрема, п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі постанова КМУ№103) та, відповідно, відновлено попередню редакцію п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі постанова КМУ №704) щодо розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Однак відповідач продовжив нараховувати та виплачувати йому грошове забезпечення, визначаючи розмір посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, що виплинуло на загальний розмір грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення.

До суду надійшло клопотання (відзив на позов) представника відповідача, в якому представник зазначив, що Інститут не визнає в повному обсязі як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Крім того, звернувшись до суду з вказаними у позові вимогами позивач не зазначив, що 22.09.2020 вже звертався до Одеського окружного адміністративного суду (справа №420/9377/20) із позовом до Інституту з тими ж вимогами.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки правовідносини, які були основою позовних вимог у справі №420/14418/22, вже були досліджені судами у справі №420/9377/20, є підстави для закриття провадження у цій справі.

Представник зауважує, що різне формулювання позивачем позовних вимог у справах №420/14418/22 та №420/9377/20 не змінює того факту, що ці вимоги виникли із одних тих же підстав та стосуються одного і того ж предмету позову, що зумовлює необхідність дослідження судом ідентичних обставини і норм права.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №580/3039/21.

Представник відповідача вважає, що Верховний Суд при розгляді касаційної скарги позивача по справі №420/14418/22 не звернув уваги на факт, що зазначений спір вже розглянутий та вирішений судом при розгляді справи №420/9377/20.

В справі №420/9377/20, як і в цій справі №420/14418/22 спірним питанням було саме застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення грошового забезпечення позивача встановленого на січень 2020 року чи січень 2018 року. Предметом розгляду по справі №420/9377/20 не був розмір мінімальної заробітної плати для розрахунку грошового забезпечення позивача.

Представник просить ретельно перевірити позовні вимоги по справі №420/9377/20 та по справі №420/14418/22, що дасть змогу прийняти об`єктивне неупереджене рішення по цій справі.

Дослідивши заяви по суті, надані сторонами докази та інші даної матеріали справи №420/14418/22, а також відомості наявні в автоматизованій системі діловодства Одеського окружного адміністративного суду, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-н України (паспорт НОМЕР_1 ) проходив службу в ЗСУ.

Наказом командувача ВМС ЗСУ від 22.06.2020 року №174 позивач звільнений з військової служби за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Чинність контракту припиняється 24.06.2020 року, вислуга років 24 роки 10 місяців (а.с.16).

Наказом Інституту ВМС від 08.07.2020 року №131 визначено, що ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача ВМС ЗСУ від 22.06.2020 року №174, вважати таким, що 08.07.2020 року справи та посаду здав. Надана щорічна основна відпустка за 2020 рік строком на 23 доби з 09.07.2020 по 02.08.2020 року з наступним виключенням зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення з 02.08.2020 року. Вислуга років станом на 02.08.2020 року 25 років 00 місяців (а.с.17).

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі №420/6964/21 наказом Інституту ВМС від 29.07.2022 року №204 внесені зміни в наказ від 08.07.2020 року №131 та ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Інституту ВМС 28.08.2022 року. Вислуга років 25 років 00 місяців (а.с.22).

Судом встановлено, що згідно з даними автоматизованої системи суду в провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилось (у тому числі знаходиться) більше 30 справ за позовами ОСОБА_1 .

Дослідження даних автоматизованої системи діловодства суду свідчить про те, що ОСОБА_1 неодноразово недобросовісно користувався правами позивача при зверненні до суду. Зокрема, оскаржуючи ухвалу суду про повернення позову, до розгляду скарги апеляційним судом, одночасно звертався до суду з позовом з тими ж вимогами. Або отримавши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, не оскаржував рішення, а звертався повторно з тотожними вимогами до суду. Так, рішенням суду від 14.02.2022 року по справі №420/24045/21 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог до Інституту МВС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з березня 2015 по 28.02.2018 року з базовим місяцем 2008рік. Позивач не оскаржив рішення суду від 14.02.2022 року (набрало чинності 17.03.2022 року), а вже 22.02.2022 року звернувся до суду з позовом до Інституту МВС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з базовим місяцем 2008 рік, тобто лише зменшивши період (справа №420/4287/22). При цьому в позові при повторному зверненні до суду позивач зазначив, що він не звертався до суду з тим же предметом з тих же підстав. Рішенням суду від 31.05.2022 року по справі №420/4287/22 позов був задоволений, проте постановою суду апеляційної інстанції від 08.11.2022 року рішення суду скасовано, провадження по справі №420/4287/22 закрито на підставі п.4 ст.ч.1 ст.238 КАС України (рішення між тими ж сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав набрало законної сили справа №420/24045/21).

Щодо спірних правовідносин по даній справі №420/14418/22 (позов поданий до суду 10.10.2022 року) судом за даними автоматизованої системи діловодства суду встановлено, що до подання позову по цій справі - 10.10.2022 року позивач звертався до суду з вказаними вимогами ще двічі: 22.09.2020 року (справа №420/9377/20) та 27.07.2021 року (справа №420/15422/21).

По справі №420/9377/20 позивач у позові просив визнати протиправною бездіяльність Інституту ВМС та зобов`язати: - перерахувати та виплатити з 01.02.2020 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови КМУ №704, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також, у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове звання та, відповідно, додаткових видів грошового забезпечення перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням індексації грошового забезпечення; - перерахувати розмір грошового забезпечення та складові грошового атестату, а також направити до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки грошовий атестат та довідку про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії, складені відповідно до постанови КМУ №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року для подальшого їхнього направлення до ГУ ПФУ для проведення перерахунку основного розміру пенсії з моменту її призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на скасуванням п. 6 Постанови КМУ №103 постановою суду від 29.01.2020 року та відповідно необхідність застосування попередньої редакції п.4 Постанови КМУ №704, тобто визначення з 01.02.2020 розміру грошового забезпечення, в якій посадовий оклад та оклад за військовим званням, додаткові види грошового забезпечення та премія будуть визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2020), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Рішенням суду по справі №420/9377/20 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог, що стало підставою для закриття провадження в частині позовних вимог у даній справі №420/14418/22 (ухвала від 15.12.2022 року).

Скасовуючи ухвалу суду від 15.12.2022 року Верховний Суд зазначив, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що вимоги, заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі (№420/9377/20) та їх фактично вже було вирішено по суті, є помилковими, що виключає наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч.1 ст. 328 КАС України.

В постанові Верховного Суду вказано, що проаналізувавши судові рішення у справі №420/9377/20, можна констатувати, що Одеський окружний адміністративний суд і П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшли висновку про те, що грошове забезпечення позивача правомірно обраховане відповідачем із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, а не мінімальної заробітної плати. У той же час рішення суду у справі №420/14418/22 є предметом касаційного перегляду, суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що спірним у даній справі є питання який саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб має бути взятий відповідачем для розрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 , а саме, станом на 01 січня 2018 року чи на 01 січня 2020 року.

Верховний Суд зазначив, що зі змісту висновків, наведених у судових актах, слідує, що предметом дослідження у справі №420/9377/20 було питання, зокрема, можливості обчислення грошового забезпечення позивача із застосуванням мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини відповідно до пункту 4 Постанови №704, за наслідками чого судами першої та апеляційної інстанцій зроблено висновок про відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з використанням величини мінімальної заробітної плати.

При цьому колегія суддів незважаючи на позовні вимоги позивача у справі №420/9377/20 (що і є предметом позову, а не предметом дослідження) погодилась з доводами скаржника про нетотожність спорів у справах №420/9377/20 та №420/14418/22, адже предмети позовів ОСОБА_1 у цих справах є різними, а саме, у цій справі позивач оскаржує розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Між тим, позивач ОСОБА_1 в касаційній скарзі не повідомив Верховний Суд про те, що до звернення до суду 10.10.2022 року по даній справі №420/14418/22 він після розгляду справи №420/9377/20, рішення по якій було залишено без змін судом апеляційної інстанції 09.06.2021 року, позивач 27.08.2021 року знов звернувся до суду з позовом (справа №420/15422/21) до Інституту ВМС, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Інституту ВМС та зобов`язати Інститут ВМС здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 29.01.2020р., та виплат, належних йому при звільненні (одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку), у відповідності до вимог відновленої початкової редакції п.4 Постанови №704, ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ, з урахуванням решти положень постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Тобто позовні вимоги позивача стосувались також зобов`язанням відповідача застосувати відновлену редакцію п.4 постанови КМУ №704, проте позивач вже акцентував свої вимоги саме на застосуванні прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 року Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду 29.10.2021року - без змін.

ОСОБА_1 прийняті судом першої та апеляційної інстанції вищезазначені рішення по справі №420/15422/21 в суд касаційної інстанції не оскаржував.

Між тим, будучи достеменно обізнаним про прийняття рішень, які набрали чинності, які ОСОБА_1 не оскаржив до суду касаційної інстанції, він 10.10.2022 року знов звертається до суду з позовом до Інституту ВМС по даній справі №420/14418/22.

Позивач згідно з позовними вимогами по даній справі №420/14418/22 також просить застосувати до розрахунку його посадового окладу та відповідно належних при звільненні інших виплат, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року.

При цьому позивач вказує період не з 29.01.2020 року як зазначав у справі №420/15422/21, а з 01.01.2020 року, усвідомлюючи, що подає тотожний позов, у зв`язку з чим змінює період, хоча достовірно знає, що п.4 постанови КМУ №704 поновив свою попередню дію 29.01.2020 року, про що вказує у позові.

Верховний Суд у даній справі у постанові від 27.07.2023 року зазначив, що за змістом п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Необхідно зауважити на тому, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.

Такий правовий підхід викладений Верховним Судом, зокрема у постановах від 31.03.2021 року у справі №240/6357/20, від 27.08.2021 року у справі №580/3966/20, від 15.12.2020 року у справі №804/5759/17, від 17.08.2022 року у справі №520/9008/2020.

Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається (пункти 44-52 постанови ВС від 27.07.2023 року).

Законодавець чітко визначив неможливість повторного звернення до суду у разі якщо суд вже вирішив спірні правовідносини, тобто прийняв рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому законодавець не ставить таку неможливість повторного звернення до суду у випадку прийняття судом не обґрунтованого, на його думку, рішення. Скасування такого рішення можливо лише у встановленому законодавцем порядку.

Вказана вимога законодавця відповідає принципу верховенства права одним з елементі ж принцип правової визначеності, в склад якого входить принцип остаточності судового рішення.

Принцип остаточності судового рішення, яке набрало законної сили, res judicata, передбачає, що жодна із сторін спору не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що право на справедливий судовий розгляд повинно тлумачитися з урахуванням принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення.

Проте позивач ОСОБА_1 подав позов по даній справі усвідомлюючи, що судом вирішені його спірні правовідносини, з вирішенням яких він не погодився, проте замість оскарження їх до суду касаційної інстанції, звертався до суду з новими позовами.

Верховний Суд при розгляді касаційної скарги позивача по даній справі №420/14418/22 зазначив, що незважаючи на схожість сформульованих ОСОБА_1 позовних вимог у цих двох справах, такі за своєю суттю та змістом не є тотожними, що підтверджується рішеннями судів у справах №420/9377/20 та №420/14418/22. Проте ОСОБА_1 подаючи касаційну скаргу по справі №420/14418/22 не повідомив суд про наявність рішення за тотожними вимогами по справі №420/15422/21, яке набрало законної сили, в результаті чого Верховним Судом при розгляді касаційної скарги позивача по справі №420/14418/22 не досліджувалось та не надавалась оцінка вказаним обставинам.

Враховуючи викладене, незважаючи на оцінку Верховного Суду щодо застосування судами норм матеріального права при ухваленні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року, суд вважає при наявності висновків рішень по справам №420/9377/20, які набрали законної сили, в силу принцип остаточності судового рішення, яке набрало законної сили, відсутні підстави для розгляду позовних вимог по даній справі по суті, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судом встановлено, що згідно з рішенням від 29.01.2021 року по справі №420/9377/20 та рішенням від 29.10.2021 року по справі №420/15422/21, які набрали законної сили, суди дійшли висновку, що застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 відповідач діяв правомірно.

З вказаними висновками погодились колегії судів апеляційної інстанції, розглядаючи справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та в постанові апеляційного суду від 09.06.2021 року по справі №420/9377/20 колегія суддів зазначила, що надаючи оцінку позовним вимогам в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо перерахунку позивачу розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, у зв`язку із чим виплатити йому недоплачені суми грошового забезпечення із урахуванням проведеного перерахунку та скласти новий грошовий атестат на його ім`я і довідку про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії, колегія суддів зважає на те, що ці вимоги фактично є похідними та прямо залежать від задоволення основної вимоги, а відтак, з урахуванням вищевикладеного, підстав для їх задоволення не має.

Крім того, представник відповідача зазначив, що всі діючі військовослужбовці отримують грошове забезпечення, оклади по якому та інші складові, розраховувались у 2020 році з прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, тобто 1762,00 грн.

На даний час згідно з п.4 постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 в редакції Постанови КМУ №481 від 12.05.2023, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи висновки судів щодо спірних правовідносин у справах №420/9377/20 та №420/14418/22, рішення по яким набрали законної сили, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі №420/14418/22.

Керуючись п.4 ч.1 ст.238, 241,243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №420/14418/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Інституту Військово-Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» (вул. Дідріхсона,8, м. Одеса, 65029) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається згідно з вимогами ч.2 ст.239 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.293-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.