Справа № 160/14014/23
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/14014/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 року (суддя Врона О.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 26.06.2023 року) в справі №160/14014/23 за позовом ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

21.06.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернулась до суду з позовом до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі по тексту відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), попередня назва Синельниківський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро), ОСОБА_2 від 14.10.2022 ВП № 70070523 про стягнення виконавчого збору в сумі 13400,00 грн.; зобов`язати відповідача підготувати, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, подання до Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про повернення коштів виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн на її користь, стягнутих на підставі постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.10.2022 у ВП № 70070526.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вважає, що заявлені нею позовні вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства. Даний спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, тобто оскаржується виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень - державного виконавця, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме неправомірне стягнення виконавчого збору без здійснення жодних дій державним виконавцем по виконанню рішення суду, тому що нею це було зроблено самостійно. Апелянт вказував, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно- правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. У ч. 2 статті 74 Закону зазначено, що «рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом». Спори, пов`язані зі стягненням виконавчого збору, розглядаються у порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема, на спори фізичних та юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Загальні (цивільні) суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства. Зі змісту позовної заявипредметом спору є правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70070526, відкритого на підставі виконавчого листа №191/1565/21 від 27.09.2022 року виданого Васильківським районним судом Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення (ліквідація вуличної вбиральні). Спір публічно-правового характеру між позивачем і відповідачем відсутній. Рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, було прийнято за результатом розгляду цивільної справи.

Отже, як встановлено матеріалами справи, Синельниківським відділом державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в особі державного виконавця Бігми Г.О. винесено постанову від 14.10.2022 року ВП № 70070526 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн. на користь стягувача Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Винесенню постанови про стягнення виконавчого збору, передувала постанова від 14.10.2022 року ВП № 70070526 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 191/1565/21 виданого 27.09.2022 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 . При відкритті виконавчого провадження, державним виконавцем вирішено стягнути виконавчий збір. Питання стягнення виконавчого збору виділено в окреме виконавче провадження.

ОСОБА_1 не погоджується з стягненням з неї виконавчого збору, адже вважає, що виконала рішення Васильківським районним судом Дніпропетровської області добровільно, до звернення стягувача до виконавчої служби щодо примусового виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

«Право на суд» яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01 березня 2002 року).

Рішенням ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року передбачено, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

Слід зазначити, що суду при прийнятті позову необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Згідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Не дивлячись на те, що норма ст. 447 ЦПК України передбачає подання скарги на рішення, дії або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Кодексу, сторонами виконавчого провадження, профільна норма Закону України «Про виконавче провадження» розтлумачує можливість подання скарги на рішення, дії або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення - іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У контексті тлумачення вищевказаної норми, Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 року у справі № 359/3185/13-ц вказував, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у рішенні від 30.01.2020 року у справі № 640/10624/19 вказував, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Оскаржуючи постанову про стягнення виконавчого збору, позивач не погоджується з діями суб`єкта владних повноважень щодо реалізації ним своєї власної управлінської функції щодо стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні виконавчого листа, де орган виконавчої служби виступає стягувачам.

Зрештою якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, що мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №823/811/17).

У даному випадку, виникли правовідносини щодо реалізації державним виконавцем своїх повноважень щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, які не пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів боржника у виконавчому провадженні.

У постанові від 06.06.2018 року у справі № 921/16/14-г/15 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №127/9870/16-ц, від 17.10.2018 року у справі №826/5195/17, від 03.06.2020 року у справі №552/1697/19, від 20.05.2020 року у справі №0340/1792/18 та від 04.03.2020 року у справі №682/3112/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Суд апеляційної інстанції керується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 року у справі № 823/359/18, від 05.06.2019 року, у справі № 676/5081/16-ц, від 25.08.2021 року у справі № 760/16859/19, від 30.11.2022 року у справі № 640/14282/19.

Суд першої інстанції не вірно визначив підсудність спору, заявлений позов підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на невірність визначення підсудності спору, помилково відмовлено у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до адміністративного суду, з огляду на те, що відмова у відкритті провадження у справі унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 року в справі №160/14014/23 скасувати.

Справу № 160/14014/23 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя С.В. Білак

суддя Ю. В. Дурасова