Справа № 520/17612/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 р. Справа № 520/17612/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 24.07.23 у справі №520/17612/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою (за підписом його представника) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення 01.01.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 74% грошового забезпечення з 01.01.2016, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 без використання при такій виплаті постанов КМУ чи інших нормативно - правових актів, які надають боржнику можливість для відстрочення виплат з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання копії ухвали. Усуваючи недоліки позовної заяви, позивачу необхідно надати: заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення з позовом; документ про сплату судового збору у розмірі 858, 88 грн.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду першої інстанції позивачем було надано, зокрема, клопотання щодо строку звернення до суду, в якому, посилаючись на те, що строк звернення до суду ним не пропущено, просив не вважати строк на звернення до суду пропущеним та відкрити провадження у справі №520/17612/23.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 року у справі №520/17612/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Крім того, позивач просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір.

В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що оскаржуване судове рішення частково ухвалено з порушенням засад верховенства права та норм матеріального і процесуального права; на підставі неврахування належних та допустимих доказів та доводів позивача, які не піддавались судом всебічному, повному та об`єктивному дослідженню, та були відхилені без належної мотивації. Вважає, що у своїй сукупності наведені порушення призвели до постановлення незаконної на необґрунтованої ухвали про повернення позовної заяви, яка підлягає скасуванню. Зазначає, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з неправильним нарахуванням або не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає, що відповідає ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Посилається на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.09.2020 у справі №635/7878/16-а. Вказує, що перерахунок та виплату пенсії позивачу не проведено у повному обсязі та своєчасно саме з вини органу Пенсійного Фонду України. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги норм процесуального права.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про повернення позивачу позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду з даним позовом є пропущеним, поважних причин пропуску такого строку позивачем у поданій до суду заяві не вказано, підстави для поновлення вказаного строку відсутні, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, тому наявні підстави для застосування норми п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу, вважаючи його передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Приписами ч.ч.1,2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття «повинна була дізнатись», використане у ст.122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд в постанові від 02.03.2021 року у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно - правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Предметом спірних правовідносин є питання правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення 01.01.2016.

З матеріалів даної справи встановлено, що представником позивача 16.05.2023 було подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області запит щодо перерахунку, нарахування та виплату йому пенсії у розмірі 74% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.05.2023 №2000-02-03-8/66848 було відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії позивача, виходячи з 74% відповідних сум грошового забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу, що застосовуючи строки у соціальній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист.

Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати.

У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде способом реалізації права на судовий захист.

Відповідно до Конституції України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Колегія суддів, аналізуючи наведене вище, звертає увагу, що суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву, не дослідив обставину, чи є права позивача порушеними і на час його звернення до суду в межах передбаченого законодавством строку звернення до суду, що робить висновок останнього про наявність підстав для повернення позовної заяви передчасним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення передчасного та необґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Доводи суду першої інстанції про те, що представником позивача не було надано заяви про поновлення пропущеного строку, як то було зобов`язано позивача на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, а також не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення даного питання, з урахуванням вже наведених вище висновків щодо передчасності повернення позовної заяви ОСОБА_1 . Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху представником позивача було подано до суду клопотання щодо строку звернення до суду.

З урахуванням наведеного вище, доводи суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі про те, що строк звернення до суду з даним позовом є пропущеним, поважних причин позивачем у поданій до суду заяві не вказано, підстави для поновлення вказаного строку відсутні, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, є необґрунтованими та такими, що суперечать висновкам суду апеляційної інстанції у даній справі.

Інші доводи та заперечення у даній справи, вищевказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, з огляду на вказане вище, враховуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 року у справі №520/17612/23 підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, щодо заявлених апелянтом вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 139 КАС України передбачає можливість розподілу судових витрат при повному чи частковому задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст.4 КАС України визначено, що судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що необхідно розрізняти судові рішення, якими вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання, від рішень, якими вирішуються, вимоги позовної заяви, апеляційної чи касаційної скарги.

Закінчення розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції.

В даному випадку рішення суду апеляційної інстанції про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції не є судовим рішенням, ухваленням якого завершується розгляд справи.

Отже, оскільки приписами КАС України не передбачено можливості повернення судових витрат у разі прийняття апеляційним судом рішення про скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, тому в даному випадку такі вимоги скаржника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 у справі №520/17612/23 скасувати.

Направити справу №520/17612/23 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко