Справа № 480/5545/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2023 року Справа № 480/5545/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5545/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2000 рік по 08.06.2014 рік.
2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2000 рік по 08.06.2014 рік , та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за стаж роботи в поліції починаючи з 07.11.2015 року, з врахуванням раніше виплачених сум.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 суму судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що аналіз ч.2 ст.14, ст.18, ст.19, ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-ІV, а також ч.1, ч.2 ст.59, ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» дає підстави для висновку, що служба у Державній кримінально-виконавчій службі за своєю суттю є максимально прирівняною зі службою в органах внутрішніх справ України.
Таким чином, на позивача під час проходження ним служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, розповсюджувалася дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції.
Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Враховуючи пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», Закон України від 23.12.2015р. №900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», який набрав чинності 29.12.2015р., п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», пункти 3-6 частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», позивач дійшов висновку, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та відповідно до пункту 3 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.
Зважаючи на те, що ГУНП в Сумській області не зарахувало позивачу до стажу служби в поліції наявну на момент початку служби в Національній поліції України вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі України, то це свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, внаслідок чого, на думку ОСОБА_1 , таку бездіяльність слід визнати протиправною.
Ухвалою від 09.06.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.31-34), в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки ОСОБА_1 наказом ГУНП в Сумській області від 31.10.2019 № 412 о/с прийнятий на службу в поліцію за конкурсом з 04.11.2019 та зазначеним ОСОБА_1 з 04.11.2019 відповідно до пункту 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» встановлений стаж служби в поліції для надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, що становить на 04.11.2019- 03 років 07 місяців 23 дні.
Як встановлено статтею 130 Виправно-трудового кодексу України, який діяв до 01.01.2004р., на працівників рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На спеціалістів кримінально-виконавчої системи, які не мають спеціальних звань, поширюється дія закону України «Про державну службу».
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-ІV визначено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
В свою чергу, період проходження служби ОСОБА_1 в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме з 14.08.2000р. до 08.06.2014р. не зараховується до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової відпустки.
Делегування порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною 4 статті 78 Закону.
Тобто, на думку представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14 серпня 2000 року до 08 червня 2014 року проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді молодшого інспектора 1-ї категорії відділу режиму і охорони Сумського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області.
На підставі наказу Сумського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області від 04 червня 2014 року №71 о/с звільнений у запас Збройних Сил України за п. «ж» ст. 63 (за власним бажанням) на підставі Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України.
При цьому, як слідує з даного наказу, вислуга років на день звільнення становить: у календарному обчисленні - 15 років 09 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні - 20 років 05 місяців 01 день.
Наказом від 19.06.2014 №129 о/с позивача прийнято на службу в органи внутрішніх справ та призначено молодшим інспектором зв`язку роти патрульної служби міліції особливого призначення «Суми», підпорядкованої УМВС, присвоївши спеціальне звання старший прапорщик міліції, встановивши іспитовий строк до 1 року.
Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 07.11.2015 №26 о/с позивача, що прибув з Міністерства Внутрішніх справ, в порядку пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", який мав спеціальне звання старший прапорщик міліції, молодшим інспектором зв`язку роти патрульної служби особливого призначення «Суми, підпорядкованої Головному управлінню Національної поліції, присвоївши йому спеціальне звання старший сержант поліції.
Позивачу згідно з відповіддю на адвокатський запит відповідно до п. 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, станом на 04.11.2019 року - 03 роки 0 місяців 23 дні.
Листом від 29 травня 2023 року №12/Б-36аз Головне управління Національної поліції в Сумській області в особі Управління кадрового забезпечення відмовило в зарахуванні періоду служби в Державній кримінально-виконавчій службі України для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, оскільки вичерпний перелік видів служби, що зараховується до стажу служби в поліції, встановлено частиною другою статті 78 Закону України "Про Національну поліцію України".
Також відповідач послався на постанову Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №520/903/19, якою встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені ч.4 ст. 78 Закону.
Вважаючи дії відповідача з приводу обчислення стажу служби в поліції неправомірними, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 02 липня 2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Приписами ст.78 Закону № 580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частиною 2 ст.78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Спірні правовідносини між сторонами склались щодо не зарахування стажу роботи в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення позивачеві надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Згідно з п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Водночас ч.5 ст.23 Закону України від 23 червня 2005 №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон України №2713-IV) передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 №3460-IV.
Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Крім того, ч.1 ст.6 Закон України №2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Отже, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Водночас п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Положеннями підп., підп. 3-6 ч.7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.
Законом України від 23.12.2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», який набрав чинності 29.12.2015 року, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Отже, служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та відповідно до п.3 ч.2 ст.78 Закону № 580-VIII повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.
Проаналізувавши вказані вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби, під час проходження ними служби у спірний період розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції, у тому числі, дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону №580-VIII, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.
Аналізуючи вказані вище норми законодавства, а саме ч.2 ст.78 Закону №580-VIII, п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, ч.5 ст.23 Закону України №2713-IV, ВС зазначив, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби, під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Отже, дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, терміну перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2000 року до 08.06.2014 року, не відповідають вказаним вище нормам законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дотримуючись завдання адміністративного судочинства, визначеного в ст.2 КАС України, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання протиправними дій ГУНП в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, терміну перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2000 року до 08.06.2014 року.
Крім того, мають бути задоволені й позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, термін перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2000 року до 08.06.2014 року , та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за стаж роботи в поліції починаючи з 07.11.2015 року, з врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (а.с.20), і такий фактично не сплачувався, то відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.
При цьому, у позові ОСОБА_1 просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на свою користь суму судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Водночас, представником ГУПН в Сумській області подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (а.с.39-41), де зазначено, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. не відповідає принципу співмірності зі складністю справи, оскільки справа не належить до категорії справ незначної складності, предмет спору не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складання процесуальних документів не є значним, щодо цієї категорії спорів існує уже стала судова практика, написання позовної заяви адвокатом не потребувало великих затрат часу та проведення аналізу доказової бази.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання послуг адвоката №02/205-23, пунктом 4.1 якого визначено сплату клієнтом фіксованого гонорару сумою 3000 грн., акт про прийняття-передачі наданих послуг від 07.06.2023р. на суму 3000грн. із переліком наданих виконавцем юридичних послуг: складання позовної заяви 2500грн.; складання адвокатського запиту до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» - 500грн., а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №365.
Отже, долученими до клопотання документами позивачем доведено надання йому адвокатом правничої допомоги у суді.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).
Згідно з висновком Верховного Суду, висвітленого у постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17 розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Враховуючи ту обставину, що підготовка цього позову не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 3000 грн. є неспівмірним зі складністю цієї заяви, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.
Оскільки зазначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію реальності та розумності їхнього розміру, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2000 року до 08.06.2014 року.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова