Справа № 420/13927/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/13927/22

Головуючий І інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року (м.Одеса дата складання повного тексту судового рішення - 03.04.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2022р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови їй у призначенні пенсії за вислугу років за п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити їй з 27.04.2022р. пенсію за вислугу років згідно з п.«а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 27.04.2022р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що УСБУ в Одеській області, враховуючи наявність вислуги років, необхідної для призначення пенсії позивачу, підготувало подання від 19.04.2022р. №11 про призначення пенсії за вислугою років. Однак, за результатами розгляду вказаного подання, ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у позивача 25 років вислуги в календарному обчисленні на день звільнення (без зарахування пільгового стажу). Позивач, не погодившись із наданою відмовою, звернулася до суду з цим адміністративним позовом, посилаючись на те, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсії згідно зі ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 27.04.2022р. №467 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі подання про призначення пенсії від 19.04.2022р. №11 УСБУ в Одеській області та заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.04.2022р. з наступного дня після звільнення зі служби, тобто з 13.01.2022р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 04.05.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

16.05.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, належним чином повідомлена про розгляд даної справи, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - співробітник СБУ, майор ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відповідно до наказу УСБУ в Одеській області від 12.01.2022р. №13-ОС/дск, була виключена зі списків особового складу, оскільки з 12.01.2022р. наказом голови СБУ від 31.12.2021р. №1720-О/С/дск була звільнена з військової служби за пп.«а» п.61, пп.«г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас СБУ,

Вислуга років позивачки станом на 12.01.2022р. складає: календарна - 21 рік 01 місяць 01 день, а пільгова - 04 роки 11 місяців 12 днів.

19.04.2022р. Управлінням СБУ в Одеській області було підготовлено подання про призначення пенсії №11, відповідно до змісту якого, вислуга років станом на 12.01.2022р. для призначення пенсії складає - 26 років 00 місяців 13 днів, у тому числі: календарна - 21 рік 01 місяців 01 день, а пільгова - 04 роки 11 місяців 12 днів.

Також, відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію майору ОСОБА_1 , вислуга років із розрахунком станом на 12.01.2022р. складає: у календарному обчисленні - 21 рік 01 місяць 01 день, пільгова - 04 роки 11 місяців 12 днів. Загальна вислуга років для призначення пенсії складає - 26 років 00 місяців 13 днів.

19.04.2022р. позивачем до ГУ ПФУ в Одеській області було подано заяву встановленого зразка про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Однак, 27.04.2022р. ГУ ПФУ в Одеській області було прийнято рішення №467 про відмову у призначенні пенсії. Підставою для такої відмови було зазначено відсутність на день звільнення зі служби, т.б. станом на 12.01.2022р., у ОСОБА_1 вислуги 25 календарних років і більше.

Не погоджуючись із вказаними вище діями (рішенням) відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності законних підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (п.6 ч.1 ст.92 Конституції України).

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членів їх сімей визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

За приписами ст.1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики та мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом; особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

У відповідності до ст.1 Закону №2262-XII, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII закріплено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п.п. «б»-«д», «ж», «з» ст.1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2020р. або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Отже, положеннями ст.12 Закону №2262-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років відповідно виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявність необхідної вислуги років.

Згідно з ч.4 ст.17 Закону №2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

При цьому, як передбачено у ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено «Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Пунктом 1 Постанови №393 визначено і закріплено перелік періодів, які підлягають включенню до вислуги років особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пп. «б»-«д», «з» ст.1-2 Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

У первинній редакції п.3 Постанови №393 також передбачав перелік періодів, що зараховують до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абз.1 п.1 цієї Постанови на пільгових умовах.

У свою чергу, Верховний Суд у своїх постановах від 27.03.2018р. у справі №295/6301/17, від 10.07.2019р. у справі №1840/3347/18, від 22.08.2019р. у справі №295/7220/16-а, від 30.09.2019р. у справі №360/1432/19, від 27.03.2020р. у справі №569/727/17 та від 20.01.2021р. у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Водночас, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021р. у справі 805/3923/18-а відступив від зазначених правових висновків, викладених, зокрема, у постановах цих Верховного Суду і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, і Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законом порядку.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.04.2021р. у справі №480/4241/18 вказано, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №119 Постанову №393 доповнено п.2-1, відповідно до якого, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з п.1 і 2 цієї постанови, а також абз.1 п.3 викладено у новій редакції, за приписами якого до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абз.1 п.1 цієї Постанови, зараховується на пільгових умовах.

Отже, реалізуючи надані Законом повноваження на визначення порядку обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, Кабінет Міністрів України з 19.02.2022р. (з дати набрання чинності Постанови №119), передбачив можливість врахування пільгового періоду служби тільки для визначення розміру пенсії та закріпив те, що обчислення календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, проводиться виключно згідно з положеннями п.п.1 та 2 Постанови №393.

За наведених обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Постанова №119, була вже прийнята після виникнення спірних правовідносин, а тому її положення не можуть бути застосовані в даній справі, враховуючи факт звільнення позивача з військової служби ще у грудні 2021р.

Відтак, на час звільнення позивача з військової служби абз.1 п.3 Постанови №393 був чинний в редакції, за якою, до вислуги років для призначення пенсій особам, які зазначені в абз.1 п.1 цієї Постанови, зараховується на пільгових умовах.

Так, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають «зворотної дії в часі». Цей принцип був закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019р. 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом ч.1 ст.58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Якщо ж правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абз.4 п.5 мотивувальної частини).

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, а тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак, очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абз.4 п.4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018р. №5-р/2018).

Конституційний Суд України також звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути при цьому пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абз.4 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019р. № 2-р/2019).

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент звільнення позивача зі служби, а тому підстави для врахування змін у правовому регулюванні щодо обчислення вислуги років, внесені Постановою №119, що набули чинності з 19.02.2022р. - відсутні.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 14.09.2022р. у справі №640/14718/20.

Так, як беззаперечно встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, стаж позивачки у пільговому обчисленні становить - 26 років 00 місяців 13 днів, у тому числі: календарна - 21 рік 01 місяців 01 день, пільгова - 04 роки 11 місяців 12 днів, тобто, повністю відповідає умовам, визначеним п.«а» ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Отже, на підставі наведеного, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що у позивачки наявна достатня вислуга років для призначення їй пенсії згідно з п.«а» ст.12Закону № 2262-ХІІ, а тому, відповідно, у відповідача не було правових підстав для відмови особи у реалізації такого права, про що правильно було зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 13.10.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко