Справа № 520/8019/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 р.Справа № 520/8019/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Бідонько А.В.) від 06.02.2023 року (повний текст складено 14.02.23 року) по справі №520/8019/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в Харківській області

про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Харківській області, в якому просив:

- скасувати наказ начальника Управління поліції охорони в Харківській області Лукавенко Ю. П. № 5 п від 01.06.2022 року (відповідно до витягу з наказу № 158 о/с від 03.06.2022 року) про звільнення позивача;

- поновити позивача на роботі в Управлінні поліції охорони в Харківській області на посаді поліцейського взводу реагування роти Управління поліції охорони в Харківській області;

- стягнути з Управління поліції охорони в Харківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Управління поліції охорони в Харківській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. - гонорару адвокату Кулькіна А.О.

В обґрунтування позову зазначив, що ним не порушено службову дисципліну, факт вчинення дисциплінарного проступку не доведений відповідачем належними доказами, а тому висновок службового розслідування та накази про звільнення позивача, є безпідставними та протиправними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодилась із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність звільнення позивача. Зазначив, що ведення бойових дій та реальна загроза життю та здоров`ю людини, які стали перепоною у виконанні службових обов`язків не може вважатися порушенням службової дисципліни, а також не може бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Позивач зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 . Місто Вовчанськ було під окупацією російських військ з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року. Окупанти тримати контроль над залізницею та автомобільними шляхами в регіоні, що не дозволяло позивачу виїхати за межи міста. Позивач був позбавлений можливостей зв`язатися зі своїм безпосереднім керівництвом за місцем служби у місті Харкові , оскільки був відсутній будь-який зв`язок, та повідомити будь яким чином про неможливість через окупацію прибути на своє робоче місто. Фактично позивач не виконував покладені на нього посадові обов`язки та не міг бути залученим до їх виконання на іншій території, в іншому підрозділі, оскільки перебував на тимчасово непідконтрольній території України. Після звільнення міста Вовчанська позивач прибув за місцем проходження служби у місто Харків та повідомив своє керівництво про причини відсутності його на службі. Але, 20 вересня 2022 року позивач дізнався та під особистий підпис був ознайомлений про те, що з 01.06.2022 року він був звільнений із займаній посади. Таким чином, через збройну агресію російської федерації проти України позивач не зміг повернутися на місто проходження служби у м. Харків вчасно через те, що сполучення з містом Харків було припинено. Отже, повернення позивача до міста проходження служби у м. Харків не залежало від його волі, тобто є обставиною непереборної сили (форс-мажорними обставинами). При цьому, у письмових поясненнях та рапортах безпосередніх керівників позивача та інших працівників поліції, опитаних у ході проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією не врахована та не надана відповідна оцінка щодо наведених у них причин поважності неможливості прибуття до місця служби позивача, що суперечить вимогам Дисциплінарного статуту та приписам Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Позивач та представник відповідача надали до суду заяви, в яких просили провести розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в Управлінні поліції охорони в Харківській області, на посаді поліцейського взводу реагування роти УПО Харківської області.

Наказом Національної поліції України № 190 від 10.03.2022 поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби (у тому числі й на окупованих територіях) було зобов`язано протягом доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік (а.с. 58).

Наказом Національної поліції України № 239 від 07.04.2022 поліцейським головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Донецькій, Запорізькій, Луганській, Харківській, Херсонській областях, територіальних (відокремлених) підрозділів міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, що дислокуються на території обслуговування вказаних головних управлінь Національної поліції, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, які виконують службові завдання, починаючи з 11 квітня 2022 року протягом 1 доби після прибуття до відповідного регіону прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік (а.с. 59).

18.05.2022 року відповідачем складено акт про відсутність на службі, відповідно до якого зазначено, що згідно Розпорядження УПО Харківської області № 486/43/40/01-2022 від 13.05.2022 року, всіх працівників поліції, які опинилися в окупації, зобов`язано впродовж 5 (п`яти) днів після видання цього розпорядження прибути до будь-якого органу поліції на підконтрольній України території, ужити всіх можливих способів щодо оповіщення керівного складу УПО Харківської області про своє місце перебування та приступити до виконання службових обов`язків. Також відповідно до даного акту встановлено відсутність без поважних причин з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. 18.05.2022 року, зокрема, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу реагування роти УПО Харківської області (а.с. 61-63).

Відповідно до наказу Управління поліції охорони в Харківській області № 97 від 18.05.2022 року наказано призначити та провести у формі письмового провадження службове розслідування за фактом невиконання розпорядження керівництва УПО Харківської області та невиходу на службу поліцейських УПО Харківської області (а.с. 64).

30.05.2022 року заступником командира роти УПО Харківської області капітаном поліції Кабанник Олександром складено рапорт, відповідно до якого зазначає, що позивач, починаючи з 28.02.2022 року не виходив на службу, при спробі йому зателефонувати не брав слухавку, причина не виходу на роботу не відома, місце знаходження невідоме (а.с. 66).

За висновками службового розслідування від 31.05.2022 року зазначено про порушення старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , поліцейським взводу реагування роти УПО Харківської області, вимог ч. 1 ст. 8, п. 1,2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про національну поліцію", ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 1, 2, 4, 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 абз. 1 наказу Національної поліції України від 08.04.2022 № 242 та розпорядження УПО Харківської області від 13.05.2022 № 486/43/40/01-2022 та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції (а.с. 71).

Відповідно до копії витягу з Книги нарядів Роти Управління поліції охорони в Харківській області за 27.02.2022 року вбачається, що останній раз позивач заступав на службу і отримував зброю о 21:31 27.02.2022 року і змінився зі служби здачею зброї о 11:23 28.02.2022 року.

Наказом №5-П від 01.06.2022 року Управління поліції охорони в Харківській області до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу реагування роти УПО Харківської області застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (а.с. 73-75).

Відповідно до витягу з наказу №158 о/с від 03.06.2022 Управління поліції охорони в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу реагування роти УПО Харківської області звільнено із служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с. 76).

Позивач вважаючи висновки службового розслідування протиправними та необґрунтованими, а накази про звільнення з посади та служби в органах поліції незаконними звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що дисциплінарна комісія під час службового розслідування відносно позивача повно встановила та з`ясувала обставини події, а тому позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено на підставі оскаржуваного наказу.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону №580-VIIIвизначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону№580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини перша та друга статті 19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 (далі Порядок).

Також Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

З аналізу вищенаведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставою для призначення службового розслідування є повідомлення поліцейських, рапорти про вчинення порушення поліцейським, що має ознаки дисциплінарного проступку.

Як встановлено під час судового розгляду, наказом Управління від 20.02.2022 № 75 особовий склад УПО Харківської області та його підпорядкованих підрозділів поліції охорони переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону №580 установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Враховуючи вищевикладене, всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Крім того, відповідно до вимог наказу Національної поліції України від 08.04.2022 № 242 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», усім працівникам підрозділів Національної поліції України установлено шестиденний робочий тиждень та відмінено вихідний день суботу і святкові дні. Крім цього поліцейським заборонений виїзд за кордон (окрім виняткових причин).

Вищевказані вимоги старший сержант поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу реагування роти УПО Харківської області проігнорував та не виконав, також у робочі дні, що підтверджено відповідно до копії витягу з Книги нарядів Роти Управління поліції охорони в Харківській області за 27.02.2022 року вбачається, що останній раз позивач заступав на службу і отримував зброю о 21:31 27.02.2022 року і змінився зі служби здачею зброї о 11:23 28.02.2022 року.

Вказані обставини також підтверджуються актом управління від 18.05.2022 року про відсутність позивача на службі без поважних причин.

Таким чином, у ході проведення службового розслідування встановлено, що, зокрема, позивач безпідставно був відсутній на службі без поважних причин, не виконав розпорядження керівництва Управління щодо необхідності евакуації на підконтрольну Україні територію для проходження служби та виконання своїх функціональних обов`язків, а також не взяв участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Колегія суддів звертає увагу, що ухилення від проходження служби, невихід на службу, неприбуття до підрозділу в умовах введення воєнного стану в Україні, ненадання керівництву підрозділу термінової достовірної інформації щодо свого місцезнаходження та переміщення, є прямим порушенням службової дисципліни.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в умовах військового стану, позивач займаючи відповідну посаду в УПО Харківської області, повинен був усвідомлювати підвищену відповідальність за свої дії, в разі неможливості виходу за місцем несення служби повідомити будь - яким чином в найкоротші строки керівництво про причини неприбуття, вжити заходів щодо якнайшвидшого повернення до місця служби, повідомити про це своє керівництво. Однак жодних заходів, які свідчили б про добросовісну поведінку позивач не вчинив: так на місці служби був відсутній значний час, керівництво про підстави відсутності не повідомляв. Особливого акценту такий обов`язок набуває в умовах воєнного стану, коли посадові особи несуть підвищену відповідальність за дотримання авторитету державного органу.

Вказане свідчить про безвідповідальне ставлення позивача до виконання службових обов`язків.

Також суд звертає увагу, що відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила).

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил встановлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція).

Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Суд звертає увагу, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Крім того з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 по справі №815/4478/16.

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 по справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Стосовно процедурних порушень, то колегія суддів зазначає, що в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного наказу, які б могли вплинути на кінцевий результат.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі тривалий час, неповідомлення керівництва про невихід на службу ним не наведено, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність з боку позивача ознак недодержання вимог Присяги, зокрема невиконання або неналежне виконання службових обов`язків у зв`язку із невиходом на службу після 27.02.2022 року, коли інші особи продовжували нести службу. В ході службового розслідування проведено всі необхідні та достатні заходи для підтвердження всебічного з`ясування обставин вчинення позивачем порушення службової дисципліни.

В противагу тверджень позивача про поважність причин невиходу на роботу, суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсно запровадження воєнного стану, наявність бойових дій на території України, створює загрозу для життя та здоров`я людей, які перебувають на території України. Разом з тим, позивач погодившись проходити службу в УПО Харківської області добровільно погодився на усі ризики пов`язані з проходженням такої служби, як і взяв на себе зобов`язання мужньо і вправно служити народу України, але фактично на даний час взяті на себе обов`язки не виконував.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що вчинений позивачем дисциплінарний проступок є суттєвим, оскільки він полягає не лише у не виконанні, а і у самоусуненні від виконання службових обов`язків, невиході на службу, неможливості використання позивача на службі в умовах воєнного стану, коли існує велика потреба в працівниках УПО Харківської області.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо правомірності звільнення позивача зі служби, а тому оскаржуваний наказ скасуванню не підлягає.

Що стосується вимоги апелянта про поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що вони є похідними від вимог про скасування наказів про звільнення, а тому також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року по справі №520/8019/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 16.10.2023 року