Справа № 380/15162/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Київської обласної прокуратури, про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21 у період з 10.05.2022 року по 02.01.2023 року у розмірі 304487,30 грн, без урахування належних податків і зборів.

Посилається на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21 його поновлено на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області та в цій частині судове рішення допущено до негайного виконання. Утім, згідно наказу Офісу Генерального прокурора №1к, позивача поновлено на вказаній посаді лише 02.01.2023 року. Отже, період затримки виконання рішення суду складає з 10.05.2022 року по 02.01.2023 року. Відтак, у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі ст.236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі. Оскільки в матеріалах особової справи позивача відсутні матеріали щодо надходження рішення суду у справі №380/6041/21 для примусового виконання, то порушень вимог ст.236 КЗпП України зі сторони Офісу Генерального прокурора не вбачається, а відтак відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на посаді. Крім того, вказала, що затримка з виконання судового рішення зумовлена й тим, що згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України позивач здійснював адвокатську діяльність; право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинене лише з 28.12.2022 року на підставі його заяви. Водночас звернула увагу, що як Закон України «Про прокуратуру», так і Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», виключають можливість особи одночасно обіймати посаду прокурора та займатися адвокатською діяльністю. Вказане, на думку відповідача, виключає вину уповноваженого органу у несвоєчасному виконанні рішенні суду. У підсумку зазначила, що заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась Київською обласною прокуратурою, тому Офіс Генерального прокурора не є належним відповідачем у даній справі. За таких обставин, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надійшли пояснення по справі, в яких посилається на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21 позивача поновлено на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, яка є адміністративною посадою. У той же час, відповідно до п.3 ст.9 Закону України «Про прокуратуру», призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з таких посад Генеральний прокурор. Відповідно у Київської обласної прокуратури відсутні повноваження на скасування наказу Генерального прокурора від 11.03.2021 року№131к та поновлення позивача на посаді. Крім того, вказав, що згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів з 03.04.2021 року, на підставі заяви ОСОБА_1 , поновлено його право на зайняття адвокатською діяльністю, яку він здійснював до 27.12.2022 року. Таким чином, зазначив, що невидання наказу про поновлення на посаді було зумовлено виключною поведінкою позивача, що виключає вину уповноваженого органу у несвоєчасному виконанні рішення суду. До всього, звернув увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (ч.5 ст.122 КАС України).

Ухвалою судді від 06.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року залишення без задоволення заперечення Київської обласної прокуратури проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.08.2023 року замінено первісного відповідача Київську обласну прокуратуру належним Офісом Генерального прокурора; залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київську обласну прокуратуру.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21, зокрема:

визнано протиправним та скасовано рішення Дванадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №32 від 20.01.2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації» щодо ОСОБА_1 ;

визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора №131к від 11.03.2021 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 12.03.2021 року;

поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області та органах прокуратури з 12.03.2021 року;

стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 12.03.2021 року по 09.05.2022 року в розмірі 527898 (п`ятсот двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 10 коп, без урахування податків, зборів та інших обов`язкових відрахувань;

допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області та органах прокуратури з 12.03.2021 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.202 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21 залишено без змін.

24.05.2022 року адвокат позивача звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою щодо поновлення на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області згідно з рішенням суду у справі №380/6041/21.

Листом Офісу Генеральної прокуратури від 14.06.2022 року адвоката позивача поінформовано, що поновлення особи на відповідній посаді відбувається у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно листа Офісу Генерального прокурора від 21.12.2022 року, позивачу запропоновано прибути до Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 02.01.2023 року №1к скасовано наказ Генерального прокурора України від 11.03.2021 року №131к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021 року.

Вважаючи затримку виконання судового рішення за період з 10.05.2022 року по 02.01.2023 року протиправною бездіяльністю Офісу Генерального прокурора, внаслідок чого у нього виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Зазначені обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, яке підлягає оплаті в розмірі середнього заробітку за час такої затримки.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами, встановленими ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), мсудове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 ст.372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому п.3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.8 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника, відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці», визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.021995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Водночас, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Суд звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу, згідно ст.236 КЗпП України, не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді та пов`язаний виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21 поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області та органах прокуратури з 12.03.2021 року.

09.05.2022 року у справі видано виконавчий лист в частині, що підлягає негайному виконанню, визначено стягувача ОСОБА_1 та боржника Київську обласну прокуратуру.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 02.01.2023 року №1к скасовано наказ Генерального прокурора України від 11.03.2021 року №131к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021 року.

Тобто позивача поновлено на посаді 02.01.2023 року, тоді як на підставі вищевказаних положень закону позивача належало поновити на посаді негайно після проголошення відповідного рішення суду від 09.05.2022 року.

Отже, в період з 10.05.2022 року по 01.01.2023 року включно Офіс Генерального прокурора України не виконав покладений на нього законодавством та судовим рішенням обов`язок та допустив протиправну бездіяльність щодо поновлення позивача на посаді керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області.

Саме означений період, на переконання суду, є періодом затримки виконання рішення суду, що обумовлює право позивача на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до ст.236 КЗпП України.

Обраховуючи належний до виплати позивачеві середній заробіток за такий період, суд керується вимогами ст.27 Закону «Про оплату праці» та правилами, передбаченими Порядком №100, а також враховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21 встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 складав 1801,70 грн (без урахування податків, зборів та обов`язкових відрахувань).

За підрахунками суду, у період з 10.05.2022 року по 01.01.2023 року включно припало 169 робочих днів.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до ст.236 КЗпП України складає 304487,30 грн (1801,70 грн х 169 днів).

Згідно із положеннями п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з органів прокуратури), посада керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області належить до адміністративних посад як посад «керівника місцевої прокуратури».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про прокуратуру», призначення прокурорів на адміністративні посади та звільнення їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановленому цим Законом, віднесено до повноважень Генерального прокурора.

Тому, обраховану суму у порядку ст.236 КЗпП України належить стягнути з відповідача Офісу Генерального прокурора, адже у даному випадку визначальною є та обставина, що виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді здійснювалося саме Офісом Генерального прокурора, а не те, що у фактичних трудових відносинах позивач перебував з прокуратурою Київської області і нарахування та виплата заробітної плати здійснювалося прокуратурою Київської області.

Аналогічне застереження щодо стягнення за подібних обставин сум середнього заробітку з Офісу Генерального прокурора висловив Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 року (справа №640/9125/21).

Крім того, суд враховує, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України.

В підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як видно зі змісту підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Суд не враховує посилання відповідача стосовно того, що позивачем не вчинялись активні дії для поновлення на посаді, адже приписи ч.8 ст.235 КЗпП України і приписи п.3 ч.1 ст.371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 09.11.2022 року у справі №460/600/22.

Доводи відповідача про неможливість поновлення позивача на посаді на підставі рішення суду у зв`язку із здійсненням останнім адвокатської діяльності відповідно до свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, суд уважає безпідставними, оскільки негайне виконання рішення суду про поновлення особи на посаді у відносинах публічної служби не ставиться у залежність від будь-яких обставин, у тому числі від перебування особи на іншій службі або заняття нею адвокатською діяльністю.

Крім того, позивач не обмежений у строках подання заяви про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, а отже, міг реалізувати таке право в будь-який день, зокрема, у день видання Офісом Генерального прокурора на виконання рішення суду наказу про його поновлення на посаді. Тобто, зупинення адвокатської діяльності є безпосереднім наслідком виконання органом прокуратури рішення суду про поновлення позивача на роботі

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 липня 2022 року у справі №640/2806/21, від 03.05.2023 року у справі №640/12115/21 та від 01.08.2023 року у справі №640/34546/21.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що отримавши лист Офісу Генерального прокурора від 21.12.2022 року із повідомленням щодо необхідності прибуття до Департаменту кадрової роботи та державної служби з метою вирішення питання щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21, позивач без зайвих зволікань подав заяву про зупинення адвокатської діяльності та його адвокатську діяльність було зупинено 28.12.2022 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: вул.Різницька, 13/15, м.Київ, 01011; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 року у справі №380/6041/21 за період з 10.05.2022 року по 01.01.2023 року включно в сумі 304487 (триста чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.