Справа № 500/4509/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4509/23

10 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.06.2023 позивачем, відповідно до Порядку № 260, подано рапорт до військової частини НОМЕР_1 з проханням підготувати та видати наручно довідку про грошове забезпечення, із обов`язковим вмістом інформації про виплачені позивачу щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення (в тому числі із зазначенням кількості днів служби, розміру середньоденної та середньомісячної виплати грошового забезпечення під час несення такої), за період перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а саме - з лютого 2022 року по даний час (тобто до 14.06.2023).

З такої довідки про доходи слідує, що військовою частиною НОМЕР_1 (надалі - відповідач) з 04.10.2022 не виплачувалась ОСОБА_1 , у належному розмірі додаткова винагорода, збільшена до 100 000 гривень, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, що свідчить про грубе порушення норм чинного законодавства України.

15.06.2023 позивач, будучи ще в статусі військовослужбовця, подав рапорт до відповідача із проханням нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за період з 04 жовтня 2022 року по 17 січня 2023 року.

Проте, станом на сьогодні, відповідач не нарахував та не виплатив такої винагороди, жодної відповіді на рапорт від 15.06.2023 - не надав.

Така бездіяльність військової частини НОМЕР_1 свідчить про порушення системного взаємозв`язку порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого ч. 1 ст. 46 Конституції України з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні ч. 5 ст. 17 Основного Закону України.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 31.08.2023 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 26.09.2023 о 10:30 год.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 07.09.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Так, дійсно позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 27.04.2022 року по 11.07.2023 рік та звільнений за станом здоров`я.

Що стосується безпосередньо предмету спору, а саме щодо нарахування та виплати збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» - далі Постанова №168 за період з 04 жовтня 2022 року по 17 січня 2023 року за період стаціонарного лікування та перебування у відпустці по стану здоров`я представник відповідача зазначає наступне:

- в період з 04.10.2022р. по 20.10.2022р. - Позивач перебував на лікуванні в Чернівецькій обласній клінічній лікарні (м. Чернівці), даний факт підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №266 від 04.10.2022 року та №282 від 20.10.2022 року;

відпустці за станом здоров`я, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №282 від 20.10.2022 року та №315 від 20.11.2022 року;

- в період з 20.11.2022 року по 21.11.2022 року - Позивач виконував обов`язки військової служби у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( не виконував бойові завдання), даний факт підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №315 від 20.11.2022 року та №316 від 21.11.2022 року (за перебування в пункті постійної дислокації додаткова винагорода не виплачується);

- в період з 21.11.2022р. по 06.01.2023 року - Позивач перебував на лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні (м. Чернівці), що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №316 від 21.11.2022 року та №6 від 06.01.2023 року;

- в період з 06.01.2023 року по 09.01.2023 року Позивач перебував пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , тобто не виконував бойове завдання), даний факт підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №6 від 06.01.2023 року та №9 від 09.01.2023 року;

- в період з 09.01.2023 року по 17.01.2023 року Позивач проходив військово-лікарську комісію з метою визначення ступеня придатності у військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_2 №9 від 09.01.2023 року та №17 від 17.01.2023 року, (за проходження ВЛК не виплачується додаткова винагорода).

Таким чином за період перебування в пункті постійної дислокації, під час проходження ВЛК додаткова винагорода передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року не виплачується.

Також представник зазначив, що Позивач не надав до фінансово-економічної служби військової частини документи, які би підтверджували факт проходження стаціонарного лікування та довідок ВЛК, де було би зазначено, що Позивач потребує реабілітаційної відпустки, таким чином юридичної підстави виплачувати додаткову винагороду не було.

На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року відкладено розгляд справи на 10.10.2023 о 10:30 год.

03.10.2023 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Як вбачається з наведеного, то до складу ВЛК входять лікарі, а самі ВЛК є військово-медичними установами. А отже, твердження відповідача, що ОСОБА_1 у період проходження ВЛК знаходився в пункті постійної дислокації, не відповідає дійсності, оскільки такий перебував у військово-медичній установі, щодо якого медичний огляд (за місцезнаходженням ВКЛ: вул. Героїв Майдану, 41-Б м. Чернівці, 58001) проводився лікарями із клінічною підготовкою за відповідною лікарською спеціальністю та відповідним досвідом роботи.

Проте те, що ОСОБА_1 не перебував у пункті постійної дислокації у період з 09.01.2023 по 17.01.2023 підтверджується і самим відповідачем. Адже таким додано до відзиву копії витягів з наказу Військової частини НОМЕР_1 № 9 від 09.01.2023 щодо зняття ОСОБА_1 з продовольчого забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 та наказу Військової частини НОМЕР_1 № 17 від 17.01.2023 про зарахування з 18.01.2023 ОСОБА_1 на продовольче забезпечення.

Отже, відповідач не може стверджувати, що був необізнаний про лікування чи перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування, оскільки:

по-перше, до відзиву самим же відповідачем додається копії документів, які підтверджують фактичність зазначених обставин, та, при цьому ж, які відповідач не оспорює, а навпаки визнає;

по-друге, перед звернення до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 , вживаючи заходів досудового врегулювання спору, звертався 15 червня 2023 року до Військової частина НОМЕР_1 з рапортом (підкреслюю, до якого додав копії усіх належних документів, що підтверджують його лікування у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебування у відпустці для лікування після такого поранення), в якому просив нарахувати та виплатити додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за період з 04.10.2022 по 17.01.2023, проте відповіді на даний рапорт так і не отримав.

На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов і відповіді на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 . був призваним на строкову військову службу - 25.05.2017, військове звання - солдат.

Займана посада у лавах Збройних Силах України: бойовий медик гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

З 18.12.2018 по 22.02.2019 - брав участь у здійсненні заходів і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях у складі військової частини НОМЕР_5 ; з 21.11.2019 по 11.07.2020 приймав участь в ООС на території Донецької та Луганської областей.

Підтвердженням періоду та фактичності проходження позивачем військової служби є відомості з військового квитка Серія НОМЕР_6 , виданого Шумським райвійськовим комісаріатом Тернопільської області, від 24.05.2017.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яку постановлено провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської. Донецької, Житомирської, Закарпатської. Запорізької, Івано-Франківської, Київської. Кіровоградської, Луганської, Львівської. Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської. Сумської. Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської. Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

27.02.2022 - розпочалося проходження позивачем військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 , яка дислокується в АДРЕСА_1 (надалі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), доказом чого є видана 03.10.2022 командиром в/ч НОМЕР_2 довідка № 1683.

Безпосередню участь позивача у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії: з 27.02.2022 по 28.04.2022, з 11.05.2022 по 02.07.2022, з 09.07.2022 до 19.09.2022, 26.09.2022 по 29.09.2022, а також про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, засвідчують довідки, видані військовою частиною НОМЕР_1 , за №1682 від 02.10.2022 та № 1880 від 05.06.2023.

28.04.2022 - отримав вибухову травму (акубаротравму; посттравматичну перфорацію лівої барабанної перетинки; ЗЧМТ; струс головного мозку; поєднане вогнепальне осколкове поранення, дотичне поранення лівого плеча, бокової стінки грудної клітки зліва; сліпе поранення лівої гомілки) в результаті проведення 1-ою гірсько-штурмовою ротою, у взаємодії з підрозділами національної гвардії окремого полку спеціального призначення та підрозділами територіальної оборони, штурмових дій в напрямку н.п. Дергачі Харківської області. Поранення пов`язане з проходженням військової служби та захистом Батьківщини. Підтвердженням зазначеного слугує довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 1678, видана командиром військової частини НОМЕР_1 , від 01.10.2022.

Як наслідок, з 28.04.2022 по 03.05.2022, перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, м. Харків, вул. Культури, 5.

Відповідно до перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ВМКЦ № 3742 від 03.05.2022 позивача направлено на подальше обстеження та лікування до КНП «Міська клінічна лікарня № 30» ХМР, м. Харків, вул.Гуданова, 5/7 (надалі - 30 МКЛ).

Лікування на стаціонарі в 30 МКЛ тривало з 03.05.2022 по 11.05.2022, про що зазначено у виписці ЗО МКЛ № 1620 від 11.05.2022.

18.09.2022 - отримав поранення - вибухову травму у вигляді цефалгічного, астеноневротичного синдрому, суб`єктивний вушний шум, акубаротравма. Таку повторну травму ОСОБА_1 , отримано в ході виконання бойового завдання (під час проходження військової служби) в складі підрозділу, поблизу н.п. Берестове, Донецької області, внаслідок артилерійського і танкового обстрілу. Дане поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, в зоні ведення бойових дій. Зазначене підтверджується первинною медичною карткою № 6525 від 19.09.2022 та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою командиром військової частини НОМЕР_1 , від 01.10.2022 та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 1679, видана командиром військової частини НОМЕР_1 , від 01.10.2022.

Через отримане поранення позивача доставлено до лікувального відділення МР військової частини НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 , де перебував з 19.09.2022 по 28.09.2022, що зазначено у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 198/22 від 28.09.2022, після чого повернувся на позиції.

03.10.2022 командиром в/ч НОМЕР_1 видано направлення № 269 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення його придатності до військової служби, в тому числі 03.10.2022 позивача скеровано, згідно з направленням командира в/ч НОМЕР_1 № 524, на консультацію до отоларинголога, психіатра. Саме так, у період з 04.10.2022 по 20.10.2022 він проходив подальше лікування в Обласному комунальному некомерційному підприємстві «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (надалі - ОКНП «ЧОКЛ»), що вказано у виписці- епікризі із медичної карти стаціонарного хворого ОКНП «ЧОКЛ» № 17668/1677 від 20.10.2022.

У зазначений період лікування в стаціонарі проведено консервативне лікування - Пентатрен 200.0, Пірацетам 10.0, Мільгама 2.0, Дексаметазон 1.0, Фуросемід 1.0, Еглоніл 2.0. Кваніл, Ізініл, Габана 75 мг.; фізичні процедури - масаж ШВХ, електрофорез КІ (ендоаурально), ГБО. Діагноз пацієнта, тобто мій: двобічний посттравматичний кохлеарний неврит (акубаротравма) (Н90.3), наслідки перенесеної ЗЧМТ (18.09.2022) у вигляді цефалгічного синдрому вестибулярних порушень, вегетативної дисфункції (S06.9), логоневроз (F98.5), інсомнія (F51.0).

Того ж дня, 20.10.2022, підготовлено подання на військово-лікарську комісію та позивачем пройдено відповідний медичний огляд, за результатами якого військово-лікарською комісією ОКНП «ЧОКЛ» видано довідку № 326 від 20.10.2022. Згідно такої довідки встановлено, що отримана травма 18.09.2022 пов`язана з проходженням військової служби (про що і свідчить вищезгадана довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 1679, видана командиром військової частини НОМЕР_1 , від 01.10.2022).

У відповідності до рекомендацій, закріплених у довідці військово-лікарської комісії №326 від 20.10.2022, та прийнятої постанови ВЛК ОКНП «ЧОКЛ» від 20.10.2022 солдату ОСОБА_1 встановлено потребу у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів. З посеред іншого, в поданні на ВЛК від 20.10.2022, рекомендовано на час перебування у відпустці: 1) уникати повторної травматизації слухового нерва, що може погіршити слух; 2) дотримуватись рекомендацій невролога: продовжити «Кваніл» - по 1 таб. 3 р/д на 7 днів, «Ізірел» - по 1 таб. 2 р/д на 10 днів, «Габана» - по 1 таб. перед сном на 7 днів.

З 21.10.2022 солдат ОСОБА_1 , згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 282 від 20.10.2022, вибув у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 (тридцять) календарних діб.

21.11.2022 позивача направлено на консультацію до психіатра, згідно з направленням №820 командира ВЧ НОМЕР_1 , з попередньо зазначеним діагнозом - стійкий виражений цефалгічний, астено-невротичний синдром, загикування. За результатами проведеного огляду складено 21.11.2022 заключення ЛКК № 1927 з рекомендаціями щодо солдата ОСОБА_1 лікування в умовах ЧПЛ 15 відділення.

У період з 21.11.2022 по 05.01.2023 він перебував на стаціонарному лікуванні у 15 відділенні ПНД, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5967.

У відповідності до медичної характеристики на військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_2 зазначається про доцільність його направлення на військову лікарську комісію з метою визначення придатності до військової служби.

09.01.2023 за направленням № 559, виданим командиром в/ч НОМЕР_1 , від 08.01.2023 скерований та розпочав проходити медичний огляд ВЛК у в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .

17.01.2023, у відповідності до довідки військово-лікарської комісії № 166 та постанови № 166 гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , солдат ОСОБА_1 , за результатами проведеного огляду ВЛК в/ч НОМЕР_3 . визнаний: «Обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах».

Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) встановлені за наслідками перенесених мінно-вибухових травм (28.04.2022; 18.09.2022).

Зокрема, у довідці військово-лікарської комісії № 166 та постанови № 166 гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 чітко зазначається, що: «Травма, поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини».

Продовження позивачем лікування після 17.01.2023 підтверджується консультативними висновками спеціалістів. Зокрема, інформую про те, що 18.01.2023 ОСОБА_1 , на основі направлення командира військової частини НОМЕР_1 № 127 на консультацію психіатра, направлений на огляд до психіатра ОКНП «ЧОКЛ». Того ж дня, 18.01.2023, головою та членами ЛКК ОКНП «ЧОКЛ» надано висновок за № 131 про те, що внаслідок МВТ (тобто мінно-вибухової травми (28.04.2022 та 18.09.2022) з вираженим загикуванням та настирливими рухами мімічної мускулатури, за станом психічного здоров`я показано стаціонарне лікування в умовах ОКНП «ЧОКЛ».

26.01.2023 ОКНП «ЧОКЛ» позивача поставлено на чергу для госпіталізації в ЧОПЛ, після чого він продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні у ЦХПНР (5 відділення), що підтверджується довідкою № 4253, виданою ОКНП «ЧОКЛ», від 01.06.2023.

Зокрема, 01.03.2023 згідно з направленням № 138 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , з попереднім діагнозом «Посткомоційний синдром внаслідок МВТ (28.04.2022 та 18.09.2022) з вираженим загикуванням та настирливими рухами мімічної мускулатури. Нейросенсорна втрата слуху, двостороння. Стан після поєднаного вогнепального осколкового поранення лівого плеча, бокової стінки грудної клітки зліва. Сліпого поранення лівої гомілки» направлено на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до проходження військової служби у Збройних Силах України.

Перебуваючи на стаціонарному лікуванні в ОКНП «ЧОКЛ» (доказом чого є також медична характеристика, видана начальником медичної служби/начальником медичного пункту в/ч НОМЕР_1 та командиром в/ч НОМЕР_1 ), за результатами проходження зазначеної на підставі направлення № 138 від 01.03.2023 позаштатної військово-лікарської комісії, отримав свідоцтво про хворобу № 136/66 від 20.06.2023, згідно з яким: «Захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини», позивач визнаний «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» та має «потребу в 1 (одному) супроводжуючому».

Так, як вбачається з фактичних обставин справи, ОСОБА_1 , у зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні, в тому числі відбув відпустку за станом здоров`я.

З моніторингу довідки, виданої AT «Приватбанк» довідки про рух коштів, прослідковується, що у вересні 2022 року позивачу виплачено грошове забезпечення у повному розмірі (тобто разом з додатковою винагородою, збільшеною до 100 000 гривень, пов`язаної із захистом Батьківщини по даний час, а з жовтня 2022 року (місяць, в котрому проводилась виплата грошового забезпечення за вересень 2022 року) по даний час грошове забезпечення нараховується без додаткової винагороди.

14.06.2023 позивачем, відповідно до Порядку № 260, подано рапорт до військової частини НОМЕР_1 з проханням підготувати та видати наручно довідку про грошове забезпечення, із обов`язковим вмістом інформації про виплачені йому щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення (в тому числі із зазначенням кількості днів служби, розміру середньоденної та середньомісячної виплати грошового забезпечення під час несення такої), за період перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а саме - з лютого 2022 року по даний час (тобто до 14.06.2023).

В свою чергу, військова частина надала довідку про доходи (без № та дати видачі), згідно якої вбачається, що у період з березня 2022 року по травень 2023 року позивачу нараховано грошове забезпечення в розмірах: березень 2022 року - 91301,49 грн.; квітень 2022 року - 112995,04 грн.; травень 2022 року - 113235,70 грн.; червень 2022 року - 106339,90 грн.; липень 2022 року - 69296,58 грн.; серпень 2022 року - 119189,80 грн.; вересень 2022 року - 116856,47 грн; жовтень 2022 року - 67097,80 грн.; листопад 2022 року - 49332,80 грн.; грудень 2022 року - 49378,83 грн.; січень 2023 року - 47908,00 грн.; лютий 2023 року - 27178,00 грн.; березень 2023 року - 27178,00 грн.; квітень 2023 року - 27178,00 грн.; травень 2023 року - 27178,00 грн.

З такої довідки про доходи слідує, що військовою частиною НОМЕР_1 (надалі - відповідач) з 04.10.2022 не виплачувалась ОСОБА_1 , у належному розмірі додаткова винагорода, збільшена до 100 000 гривень, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, що свідчить про грубе порушення норм чинного законодавства України.

З аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. Суд підкреслює те, що такі дві умови наявні та знайшли своє підтвердження в наданих ним доказах: довідці № 1679, виданою в/ч НОМЕР_1 (тобто тим же відповідачем, до якого пред`являється даний адміністративний позов), від 01.10.2022; а також вже вище перерахованими: випискою-епікризом із медичної карти стаціонарного хворого, від 20.05.2022, довідкою ВЛК № 326 від 20.10.22 та постановою ВЛК від 20.10.2022, витягом з наказу в/ч № НОМЕР_1 від 20.10.22, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5967 від 05.01.2023, медичною характеристикою, виданою начальником медичною служби/начальником медичного пункту в/ч НОМЕР_1 , командиром в/ч НОМЕР_1 , на військовослужбовця, довідкою ВЛК від 17.01.2023, довідкою в/ч НОМЕР_1 від 01.06.2023.

15.06.2023, будучи ще в статусі військовослужбовця, позивач подав рапорт до відповідача із проханням нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за період з 04 жовтня 2022 року по 17 січня 2023 року.

Проте, станом на сьогодні, відповідач не нарахував та не виплатив такої винагороди, жодної відповіді на рапорт від 15.06.2023 - не надав.

Не погодившись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Конституція проголосила Україну соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю, а права людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України: захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (абз. 1); оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України (абз. 2); держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (абз. 5).

Норма ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У справі № 500/159/23 Тернопільський окружний адміністративний суд ухвалив 20.03.2023 рішення про зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити позивачу недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у розмірі по 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди (надалі - рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року по справі №500/159/23), зазначив, що: «Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень».

Відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2023 - рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року по справі №500/159/23 - залишено без змін.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-ХІІ) є саме тим спеціальним законом, яким визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована па встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Заборона обмежень прав військовослужбовців закріплена нормою ст. 2 Закону № 2011- XII: ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1.2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 -XII).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права військовослужбовців на соціальний захист, і сформулював такі правові позиції: «Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей» (Рішення від 20.03.2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій); «Комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення їх соціального захисту та їхніх сімей ... (стаття 46 Конституції України)... Здійснення таких заходів не залежить від розміру їх доходів чи наявності фінансування із бюджету, а має безумовний характер» (Рішення від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги; від 20.03.2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 17.03.2004 року №7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів).

Військовослужбовці під час війни мають право на відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів, яка проводиться поза межами дислокації військової частини або її підрозділів.

Порядок надання відпусток військовослужбовцям регулюється Законом № 2011- XII, наказом Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.04.2009 № 170, а також Указом Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Згідно із пункту 11 ст. 10.1 Закону № 2011-XII у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Згідно із п. 8.14 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає обстеженню військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до п. 6.35. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (надалі - Положення), у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

В свою чергу п. 6.11 Положення визначено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження). Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно у відповідності до п. 22.12 Положення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за час їхнього лікування здійснюється відповідно до розділу І. «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (надалі - Порядок № 260).

Згідно з п. 2 розділу І - грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до п. 9 розділу І Порядку № 260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами здійснюється за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше ніж чотири місяці з дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово- лікарської комісії) та рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах.

Відповідно до п. 14 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

За змістом ст. 17 та ст. 65 Основного Закону України - громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд звернув увагу на Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022, в якому вказано, що зі змісту частин першої, другої, п`ятої статті 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з частиною першою статті 46, частиною першою статті 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня.

З аналізу зазначеного слідує, що виплата грошового забезпечення в належному розміру є не лише конституційним обов`язком військової частини НОМЕР_1 , а й соціальною гарантією мого спеціального юридичного статусу - громадянина України.

На виконання Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 (надалі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Цим же п. 1 Постанови № 168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Другий сенат Конституційного Суду України, в ухваленому 06 квітня 2022 року рішенні, по справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (справа про посилений соціальний захист військовослужбовців) наголосив на посиленій значущості конституційного обов`язку держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, зокрема зазначив наступне:

Відповідно до частини другої статті 17 Основного Закону України «оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України».

Здійснюючи конституційний контроль щодо законодавчого регулювання соціального захисту військовослужбовців. Конституційний Суд України спирається на свої попередні юридичні позиції щодо розуміння частини п`ятої статті 17 Конституції України. Виходячи зі змісту приписів статей 17.65 Основного Закону України Конституційний Суд України вважає, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України.

Отже, суд зауважує, що Постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаних при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Щодо законності виплати такої винагороди, за період перебування у відпустці для лікування (за станом здоров`я) після тяжкого поранення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 4 п. 1 Постанови № 168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Зазначаю, що копія згаданої вище постанови ВЛК від 20.10.2022 позивачем додана.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022 № 402 (надалі - Положення).

Згідно з п. 2.1. Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (надалі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВПК (лікарсько-льотні комісії (надалі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Згідно з п. 6.11. Положення постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

При цьому форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.

Підпунктом «в» п. 20.3 Положення встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Так, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів.

В той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.

Так, надана позивачу відпустка за станом здоров`я у період з 21.10.2022 по 19.11.2022 згідно з наказом командира військової частини № 282 від 20.10.2022, є відпусткою для лікування, оскільки рекомендації щодо лікування передбачалися після виписки №17668/1677 з медичного закладу та подання (лікаря отоларинголога та начальника підрозділу) на ВЛК від 20.10.2022, що передувало такій.

Окрім того, відповідно до п.11 ст. 10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.

Відповідно, перебування позивача у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якій передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, також слугувало законною підставою для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, згідно з абз. 4 п. 1 та абз. 1 п. 2 Постанови № 168.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 має право на отримання збільшеної додаткової винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я.

Як вже судом зазначалось вище, то п. 9 розділу І. Порядку № 260 встановлено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами здійснюється за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше ніж чотири місяці з дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Що стосується вимоги позивача нарахувати та виплати конкретну суму, то суд вказує на те, що в даному випадку це буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Саме тому, обов`язковим є нарахування та виплата ОСОБА_1 , збільшеної додаткової винагороди, з моменту початку стаціонарного лікування в ОКНП «ЧОКЛ» (підтвердженням чого є виписка-епікриз №17668/1677 із медичної карти стаціонарного хворого), тобто з 04 жовтня 2022 року, до винесення постанови ВЛК (у формі довідки № 166 згідно додатку 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 зі змінами), тобто до 17 січня 2023 року. Суд звертає увагу, що у зазначений період враховано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою (відпустку за станом здоров`я з 20.10.2022 по 19.11.2022) згідно довідки ВЛК № 326 та постанови від 20.10.2022, витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 282 від 20.10.2022.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову частково, із зазначених у рішенні підстав.

При вирішенні питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Разом з тим, на думку суду, в даному випадку підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки у суду немає обґрунтованих сумнівів щодо виконання відповідачем рішення у цій справі, а крім того, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплатити ОСОБА_1 збільшеної додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04 жовтня 2022 року по 17 січня 2023 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04 жовтня 2022 року по 17 січня 2023 року, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.