Справа № 200/3301/23
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 року Справа№200/3301/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області у якому просить:

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера з 08.06.2023 року;

стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши при виплаті передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі до бюджету.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 № 3-ЛК, який підписано головою ліквідаційної комісії Ганною Зуб, 07 червня 2023 позивача звільнено з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області, відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення). Наказ про звільнення позивач вважає незаконним, оскільки останній прийнятий з порушенням встановленої законом процедури, без відповідних повноважень, з протиправною метою (недоброчесно), упереджено, незаконно.

Протиправність вказаних дії полягає у не здійсненні вчасного доведення інформації та обміну документами засобами електронних комунікаційних мереж (електронна пошта, месенджери: Viber, WhatsApp, Telegram, інші електронні застосунки, дозволені на території України) під час воєнного стану. В зв`язку з чим позивача не ознайомлено з наказом про звільнення та з попередженням про наступне звільнення, які надійшли на електронну адресу без удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка надала ці документи.

Враховуючи фактичну реорганізацію територіального органу Держпраці Головного управління Держпраці у Донецькій області ліквідаційною комісією, в особі голови ліквідаційної комісії Ганни Зуб, не було вжито жодних заходів щодо працевлаштування позивача з метою забезпечення проходження державної служби на вільних посадах у Східному міжрегіональному управлінні Державної служби праці.

З наведених підстав позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 12 липня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, оскільки процедура звільнення державного службовця з посади з підстав ліквідації державного органу значно спрощена, адже спеціальним законодавством визначено строк попередження про наступне звільнення та виключено норми стосовно пропонування посад державної служби.

Управлінням Держпраці дотримано процедури звільнення позивача з посади державної служби, а саме попереджена про наступне звільнення, як того вимагають норми спеціального законодавства. Відповідач зазначає, що позивач був обізнаний про надходження кореспонденції, окрім того, у випадку отримання смс-повідомлення про надходження на адресу поштового відправлення від роботодавця, з невідомих причин, протягом майже місячного терміну не забажала отримувати кореспонденцію.

Листування з позивачем здійснювалося шляхом направлення документів на актуальну електронну адресу позивача, адже у випадку надсилання документів Ліквідаційною комісією на поштову адресу, позивач не виявила бажання отримати відправлення, про виїзд на безпечну територію, а отже, неможливість отримання поштових відправлень за своєю адресою, ОСОБА_1 повідомила листом лише 09.03.2023. Ліквідаційною комісією після поновлення позивача двічі пропонувалися всі вакантні посади, які були наявні в Міжрегіональному управлінні, як на момент попередження, так і перед звільненням, однак, жодного бажання продовжити державну службу ОСОБА_1 не виявила.

Відповідач зауважує, що з моменту отримання попередження про звільнення у зв`язку з ліквідацією та до безпосередньо звільнення з посади минуло понад чотири місяці, що є достатнім, у разі наявності бажання, продовжити публічну професійну діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Управління Держпраці вважає, що звільнення ОСОБА_1 є цілком законним та не працевлаштування та не перебування на робочому місці в період з поновлення до звільнення з посади, відбулось не з вини суб`єкта призначення, а за власним бажанням ОСОБА_1 , тому необґрунтовано стверджувати про наявність вимушеного прогулу. Крім того, судження позивача про здійснення відповідачем кадрових маніпуляцій, що виявилося в поновлені на посаді не відповідає дійсності, адже у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді з якої його було незаконно звільнено.

Позивач надала відповідь на відзив, в якому підтримала доводи позовної заяви, посилаючись на практику Верховного Суду. Позивач зауважила, що жодних пропозиції щодо наявних вакантних посад станом на 21.10.2022 від відповідача не надходило. Тільки 23.01.2023 на електронну адресу позивача надійшов лист Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20.12.2022 №20/59-ЛК/22, в якому відповідно до листа Міжрегіонального управління від 06.12.2022 №СХ/1/4009-22 була зазначена інформація щодо наявності всіх вакантних посад у Міжрегіональному управлінні. Проте станом на 23.01.2023 запропоновані посади державної служби втратили актуальність. Оскільки, за період з 21.10.2022 до 23.01.2023 в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці відбувались, як нові призначення, так і звільнення.

Доводи щодо вимушеного прогулу, які викладені у відзиві на позовну заяву є хибним, і таким, що не заслуговують на уваги, так як ані кошторис, ані штатний розпис на 2022, на 2023 рік не затверджувалися, що підтверджується листами Державної служби з питань праці від 28.12.2022 № 3548/1/8.2-3В-22а та від 13.07.2023 № 2453/1/7.2-23а.

Відповідачем надане заперечення на відповідь на відзив, в якому зауважено на те, що аргументи позивача про обов`язок надання вакантних посад (у випадку реорганізації державного органу) на момент винесення наказу про її поновлення на посаду (21.10.2022 року) не заслуговують на увагу. Звернув увагу суду, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок роботодавця разом з наказом про поновлення на посаді надати пропозиції про проходження державної служби на наявних вакантних посадах. Адже законодавством не заборонено ознайомлення працівника з попередженням про звільнення після поновлення на посаді, Законом № 889-VIII визначено лише строк попередження про наступне звільнення, а саме, не пізніше ніж за 30 календарних днів, який Управлінням Держпраці було дотримано

Попередження про наступне звільнення та пропозиції про всі наявні вакантні посади були надіслані позивачу як на поштову адресу, так і на електронну. Окрім того, є хибною думка позивача (у випадку реорганізації державного органу) про наявність обов`язку у суб`єкта призначення/роботодавця пропонувати всі наявні вакантні посади, Закон № 889-VIII таких приписів не містить.

Додатково повідомлено, що 16 травня 2023 року позивачці, перед тим, як видати оскаржуваний наказ про її звільнення, знову пропонували рівнозначні посади державної служби та нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей в новоутвореному державному органі, за період з 17.05.2023 по 07.06.2023 нові вакантні посади державної служби в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці не з`являлися.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України відповідно до паспорту серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Держпраці у Донецькій області (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, Покровськ, вул. Прокоф`єва, 82) зареєстроване як юридична особа 14 травня 2015 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 271 102 0000 001810, перебуває в стані припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» від 26 серпня 2020 р. № 762 уряд постановив ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та утворити Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.

На виконання вищевказаної постанови наказом Державної служби України з питань праці від 28.09.2020 року №122 визначено ліквідувати як юридичну особу Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та призначити головою ліквідаційної комісії заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 б/н від 29.04.2016 позивач з 29 квітня 2016 року працювала в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення.

З 29.10.2019 обіймала посаду головного бухгалтера начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення. Відповідно до штатного розпису на 2020 рік назву посади змінено на: начальник відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головний бухгалтер (наказ від 27.01.2021 № 33-к).

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.04.2021 № 110- ЛК позивача звільнено з 23 квітня 2021 року у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області, відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення).

За наслідками оскарження зазначеного наказу, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 200/6213/21, наказ заступника голови ліквідаційної комісії Ф. Фольварчука від 23.04.2021 № 110-ЛК про звільнення з публічної служби скасовано, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера Головного управління Держпраці у Донецькій області з 24.04.2021.

Касаційні скарги Головного управління Держпраці у Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 200/6213/21 повернути особі, яка її подала відповідно до ухвал Верховного Суду від 29.11.2022, 28.12.2022, 26.01.2023, 06.02.2023.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 200/6213/21 наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.10.2022 № 3-лк «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.04.2021 № 110-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера Головного управління Держпраці у Донецькій області з 24.04.2021.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 », який підписано головою ліквідаційної комісії Ганною Зуб, 07 червня 2023 позивача звільнено з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області, відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення).

07.06.2023 о 13:25 на електронну адресу позивача надійшла сканована копія наказу від 06.06.2023 № 3-ЛК.

Підставою для видання спірного наказу вказано: попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області від 20.12.2022; лист Голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Ганни Зуб, що містить інформацію щодо наявних вакантних посад у Східному міжрегіональному управління Державної служби України з питань праці від 20.12.2022 № 20/59-ЛК/22; лист Голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Ганни Зуб, що містить інформацію щодо наявних вакантних посад у Східному міжрегіональному управління Державної служби України з питань праці від 16.05.2023 № 13вих/ЛК/23.

Надаючи оцінку спірним відносинам з урахуванням встановлених при розгляді справи обставин, суд дійшов таких висновків.

Щодо повноважень особи, яка прийняла оскаржений наказ про звільнення позивача, суд зазначає, що відповідно до частин третьої статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Згідно з частинами четвертої статті 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Тобто, з дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять усі повноваження щодо управління справами юридичної особи. Отже, дієздатність юридичної особи здійснюється через ліквідаційну комісію. Таким чином, повноваження щодо ведення усіх справ ГУ Держпраці у Донецькій області, в тому числі щодо прийняття організаційно-розпорядчих документів, мало відбуватися лише за підписом голови ліквідаційної комісії Зуб Г.В.

Щодо суті спірних відносин суд вказує, що за унормуванням частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, адміністративний суд, вирішуючи справу, повинен встановити наявність факту порушеного права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Тому, перевіряючи правомірність оскарженого наказу від 06.06.2023 № 3-ЛК з урахуванням вказаних обставин, суд надає його оцінку як відповідно до спеціального законодавства, яким врегульовані спірні відносини, так і відповідно до критеріїв, закріплених у частині 2 статті 2 КАС України, якою визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши позовні вимоги, суд вказує, що принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року (далі Закон №889-VIII).

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону №889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Статтею 5-1 КЗпП України установлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Отже, норми КЗпП застосовуються до спірних правовідносин, якщо вони безпосередньо не врегульовані спеціальним Законом № 889-VIII.

Пункт 4 статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.

Пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) серед підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення встановлено таку: ліквідація державного органу.

Частиною третьою цієї ж статті було встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1- 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

У своєю чергу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також терміновий трудовий договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим їм органом у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином ліквідація відноситься до терміну змін в організації виробництва і праці, що свідчить про поширення на спірні правовідносини положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України, відповідно до якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" від 26 серпня 2020 року № 762 ліквідовано як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області та утворено Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.

Пунктом 3 цієї постанови встановлено, що Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що утворюється згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступником Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Отже, у цьому випадку відбулась саме реорганізація Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, як юридичної особи так і суб`єкта публічного права.

Тому суд враховує, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду й існували на день звільнення.

Обов`язок при попередженні про звільнення запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади неодноразово підтверджувався у висновках Верховного Суду при розгляді подібних спорів, зокрема, в постанові від 11.02.2021 р. в справі № 420/7705/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 807/2322/15, від 29.09.2021 р. у справах № 640/6399/20, № 380/740/20.

Водночас, вирішуючи справу, суд враховує, що в обґрунтування своїх вимог позивач поклала обставини неналежного, на її думку, повідомлення про поновлення на посаді та відсутність запропонованої аналогічної посади у новоствореному органі. При цьому, ретельно описуючи у позові численні рішення Європейського суду з прав людини, положення міжнародних договорів та аналізуючи практику вищих судових інстанцій України, позивач не повідомила суд, яким чином саме вона продовжила чи намагалася продовжити виконання обов`язків державної служби після поновлення на попередній посаді.

Позивач вказує, що згідно зі статтею 9-1 Закону №889-VІІІ доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Крім того, у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання та зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

З цього приводу позивач вважає порушенням відсутність з боку відповідача спроб налагодити процедуру доведення інформації та обміну документами засобами електронних комунікаційних мереж. Посилається також на правове регулювання електронного документообігу із застосуванням удосконаленого та кваліфікованого електронного підпису та на п. 5.27 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020, за яким відомості про виконавця документа складаються з таких елементів: прізвища і власного імені виконавця документа, номер його службового телефону.

З наведених підстав позивач вважає, що ознайомлення її з наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 » та з попередженням про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області відбулось з порушенням норм чинного законодавства, адже вищевказані документи (наказ та попередження), які надійшли на електронну адресу, не містять удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка надала ці документи.

Також, на думку позивача, для продовження трудової діяльності роботодавець повинен був разом з наказом про поновлення на посаді надати пропозиції про наявність вакантних посад в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці.

Проте, при вирішенні справи суд враховує, що позивачем у позовній заяві чітко та однозначно вказано, що на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі №200/6213/21 наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.10.2022 № 3-лк «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.04.2021 № 110-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено її на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера Головного управління Держпраці у Донецькій області з 24.04.2021.

Наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.10.2022 № 3-лк «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » було направлено на адресу позивача поштою, рекомендованим листом, дата отримання наказу 11.11.2022.

Отже, після отримання наказу про поновлення на роботі позивач зобов`язана була повідомити своє керівництво про вихід на роботу та приступити до виконання своїх обов`язків. Доказів того, що стосовно позивача запроваджувалася робота в дистанційному режимі чи іншій формі з урахуванням дії воєнного стану сторонами не надано.

Крім того, позивач не заперечує, що 23.01.2023 о 15:37 на її електронну адресу надійшла сканована копія листа Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20.12.2022 №20/59-ЛК/22 з додатком: попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області.

07.06.2023 о 13:25 на електронну адресу позивача надійшла сканована копія копії паперового наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 ».

У відповіді на відзив позивач зауважила, що тільки 23.01.2023 на її електронну адресу надійшов лист Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20.12.2022 №20/59-ЛК/22, в якому відповідно до листа Міжрегіонального управління від 06.12.2022 №СХ/1/4009-22 була зазначена інформація щодо наявності всіх вакантних посад у Східному міжрегіональному управлінні, проте, на думку позивача, така інформація втратила актуальність.

За встановлених у справі обставин суд критично ставиться до доводів позивача. Адже, враховуючи, що після попередження про наступне звільнення до видання оскарженого наказу про звільнення пройшло більше п`яти місяців, за цей період позивач мала можливість з`ясувати особу, яка підписала таке попередження навіть за відсутності електронного підпису.

Доводи, зокрема, про невідповідність повідомлень відповідача Національному стандарту ДСТУ 4163:2020 при вирішенні цієї справи не мають жодного правового значення, оскільки позивач фактично отримала інформацію, яку відповідач повинен був до неї довести.

З цього приводу, суд вказує, що відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основні обов`язки державного службовця містяться у статті 8 Закону №889-VІІІ, за приписами якої державний службовець, в тому числі, зобов`язаний: забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Проте, з матеріалів справи випливає, що після звернення до негайного виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі №200/6213/21 позивач до виконання своїх службових обов`язків не приступила, в розпорядження свого керівника не прибула.

За таких обставин, суд вважає неприйнятними посилання позивача на неналежну доставку кореспонденції, оскільки перебування на державній службі передбачає не лише певні обов`язки з боку відповідного органу призначення, а також обов`язки державного службовця забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів, сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки після поновлення на посаді, не чекаючи відповідних поштових чи електронних повідомлень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу запропоновано дві посади у Східному міжрегіональному управлінні: завідувача сектору аналітичного забезпечення та контролю діяльності управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки та головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення у східному напрямку Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці.

Також позивачем не спростовано, що 16 травня 2023 року позивачці були запропоновані рівнозначні посади державної служби та нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей в новоутвореному державному органі. Позивачем не спростовано, що після цього за період з 17.05.2023 по 07.06.2023 нові вакантні посади державної служби в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці не з`являлися.

Отже, відповідачем виконаний обов`язок, передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, а саме: що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Водночас, з боку позивача не надано жодного доказу її волевиявлення як щодо запропонованих посад, так і взагалі про бажання продовжувати державну службу у новоствореному органі.

Підпунктом 18 пункту 6 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади від 19 вересня 2019 року № 117-IX (далі - Закон № 117-IX) передбачено внести зміни до Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 4, ст. 43 із наступними змінами), а саме у статті 22 у частині п`ятій слово "здійснюється" замінити словами "за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися".

В той же час, правилами частини 3 статті 49-2 КЗпП України, яка повинна застосовуватись до спірних правовідносин субсидіарно, визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Не надавши згоди на переведення за запропонованими посадами, позивач фактично відмовилася від переведення на іншу роботу.

Таким чином позивачем не доведено наявність з боку відповідача порушень як спеціального Закону № 889-VIII, так і законодавства про працю, зокрема, статті 49-2 КЗпП України, при виданні наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 ».

З наведених підстав судом не встановлено порушення з боку відповідача критеріїв, закріплених у частині 2 статті 2 КАС України, через що заявлений позов задоволенню не підлягає, в тому числі, і в частині вимог про стягнення середнього заробітку, які мають похідний характер.

Через звільнення позивача від судового збору суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Донецькій області (вул. Прокоф`єва, буд. 82, м. Покровськ, Донецька область, 85302, ) про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов функціонування програмного забезпечення через обставини збройної агресії проти України.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.А. Чекменьов