Справа № 480/10470/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду 25.09.2023 через представника звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в якій просить:
1) визнати бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) щодо не зняття арештів з майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР НОМЕР_1 ) при поверненні виконавчого документа стягувачам у виконавчому провадженні №54919121;
Ухвалою суду від 02.10.2023 було залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк на усунення недоліків позовної заяви, зокрема, позивача було зобов`язано надати суду:
1) належним чином завірені копії:
постанови від 23.10.2017 ВП №54919121 з примусового виконання виконавчого листа за №591/6326/16-ц виданого 29.05.2017 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення боргу у розмірі 58 182,19грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ Всеукраїнського банку розвитку;
доказів накладення в рамках виконавчого провадження №54919121 на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 ;
інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №307726889 від 18.08.2022;
листа Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на запит ОСОБА_1 в якому зазначено, що виконавче провадження №54919121, в рамках якого був накладений арешт на майно боржника, закрите;
відповідей відділів державної виконавчої служби на запити адвоката з яких вбачається, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділах, відсутні.
всіх документів, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження ВП №54919121, виданий 24.10.2018 р.,
або ж клопотання про витребування вказаних доказів із зазначенням заходів, яких позивач вживав для їх отримання, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.
2) заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням дати, коди позивач дізнався про порушення своїх прав та підстав пропуску строку на звернення з позовом до суду з наданням доказів поважності його пропуску (у разі пропуску).
Представник позивача отримала ухвалу про залишення позовної заяви без руху 04.10.2023 (наступний робочий день після відправлення ухвали), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відтак, останнім днем строку на усунення недоліків позовної заяви, з урахуванням ч.6 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, є 13.10.2023.
Так, у строк, встановлений позивачу для усунення недоліків, представник ОСОБА_1 подала до суду заяву, до якої додала належним чином завірені копії доказів. Визначених ухвалою суду від 02.10.2023.
Перевіривши матеріали позовної заяви та заяви у порядку усунення недоліків з додатками, вбачається необхідним відмовити у відкритті провадження у цій справі, приймаючи до уваги наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.
Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Як свідчать матеріали справи, подані на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, позивач оскаржує правомірність дій відповідача щодо не зняття арешту нерухомого майна при поверненні виконавчого документа стягувачам у виконавчому провадженні №54919121, в якому позивач є боржником.
Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.10.2023 №34980522, серед іншого, встановлено, що на підставі постанови Зарічного відділу державної виконавчої служби м.Суми ГТУЮ у Сумській області про арешт майна боржника від 24.10.2018 ВП №54919121 накладено арешт нерухомого майна ОСОБА_1 .
- №54919107 від 16.10.2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 591 /6326/16-ц від 27.05.2017, виданого Зарічним районним судом м.Суми, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" боргу у розмірі 1378,00 грн., та 25.10.2018 в якому державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження;
25.10.2018 вказані виконавчі провадження, відкриті з приводу виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення суду у цивільній справі № 591/6326/16-ц, постановою державного виконавця від 25.10.2018 були об`єднані у зведене виконавче провадження.
При цьому суд наголошує, що оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами одного виду судочинства, має відбуватися за правилами того ж судочинства у суді, який видав виконавчий документ. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц.
У цій справі позивач, як вже зазначено вище, оскаржує дії відповідача щодо не зняття арешту нерухомого майна при поверненні виконавчого документа стягувачам у виконавчому провадженні №54919121, в якому позивач є боржником.
У свою чергу, порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, унормований статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон України "Про виконавче провадження" в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за приписами частин першої - третьої якої, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1). У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч.2). У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч.3).
Частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а у частині п`ятій статті 59 цього ж Закону зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Так, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
У свою чергу сторони виконавчого провадження відповідно до статті 447 ЦПК України мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Також відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Таким чином, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII «Судовий контроль за виконання судових рішень» ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України Про виконавче провадження.
У цій справі, як вже зазначалось вище, позивач оскаржує дії відповідача щодо не зняття арешту нерухомого майна при поверненні виконавчого документа стягувачам у виконавчому провадженні №54919121, в якому він є боржником.
Таким чином, враховуючи, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, відкритого з приводу виконання виконавчих листів у цивільній справі, (об`єднаних у зведене виконавчому провадженні щодо примусового виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами одного виду судочинства) такий боржник не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, у тому числі у порядку адміністративного судочинства, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Додаткового варто відмітити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №206/2832/21 виснував, що навіть у разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою, зокрема, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту.
Враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду та з огляду на спірні відносини, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має ознак публічно-правового та має вирішуватися судом за правилами Цивільного процесуального законодавства України, в порядку визначеному розділом VII ЦПК України, тобто шляхом звернення позивача зі скаргою, а не з позовної заявою, на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. При цьому, така скарга має бути подана до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, яким є Зарічний районний суд м.Суми, як суд, який ухвалив судове рішення у справі №591/6326/16-ц.
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, вбачається необхідним відмовити у відкритті провадження у цій справі, оскільки остання не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись відповідним місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснити позивачу, що розгляд такого спору віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко