Справа № 280/974/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 280/974/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 р. (суддя: Конишева О.В) в адміністративній справі №280/974/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати на його користь вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі в розмірі 12 790,13 грн.; визнати протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо зменшення йому сум нараховування розміру заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки при звільненні; зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь заробітну плату для оплати часу відпусток на загальну суму 13 099, 21 грн. та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні на суму 83 101,53 грн., загалом 96 200,74 грн.; стягнути з Запорізької обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13 грудня 2022 р. по день фактичного розрахунку, з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати 594,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13 грудня 2022 р. № 1398к його звільнено з посади та з органів прокуратури з 13 грудня 2022 р. на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». У той же час, остаточний розрахунок з ним здійснений не був, у зв`язку із невиплатою вихідної допомоги, яка передбачена статтею 44 Кодексу законів про працю України. Крім того вважає, що відповідачем протиправно зменшено йому суми нарахованого розміру заробітної плати для оплати часу відпусток та розміру компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні. Також вважає, що із Запорізької обласної прокуратури підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржено його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі вказано про порушення судом норм матеріального права, в зв`язку з чим просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 29 вересня 2020 р. № 1950к ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», який було скасовано в судовому порядку та наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 23 вересня 2022 р. № 1063к його було поновлено на посаді. В подальшому керівником Запорізької обласної прокуратури прийнято наказ від 13 грудня 2022 р. № 1398к про звільнення ОСОБА_1 з 13 грудня 2022 р. з займаної посади та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (неуспішне проходження атестації).

Не погодившись з обставиною не виплати Запорізькою обласною прокуратурою вихідної допомоги при звільненні, зменшення розміру середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що згідно рішення суду у справі №280/512/23, визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 13 грудня 2022 р. № 1398к про звільнення ОСОБА_1 та поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Виходячи з даних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також суд вказав про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо невірного нарахування йому відповідачем розміру заробітної плати для оплати часу відпусток.

Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 р. у справі №280/512/23, яке набрало законної сили 07 червня 2023 р., визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13 грудня 2022 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді з 13 грудня 2022 р. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2022 р. по 17 травня 2023 р. у розмірі 66 627,68 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 поновлено на посаді з часу його звільнення - 13 грудня 2022 р. та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 р. у справі №755/12623/19 зазначила наступне: "Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник не мав змоги виконувати трудові функції з вини роботодавця чи уповноваженої ним особи.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на

розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.

Колегія суддів, у свою чергу, звертає увагу, що станом на 24 травня 2023 р. (день ухвалення оскарженого рішення суду у цій справі) ОСОБА_1 поновлено на роботі з 13 грудня 2022 р. р., тобто він не має статусу звільненого працівника

Таким чином, або позивач є звільненою особою і отримує вихідну допомогу, а також компенсацією за невикористані дні відпустки при звільненні та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні або він поновлюється на роботі із виплатою заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Права позивача були поновлені, а його правове становище, як працівника, відновлено з часу порушення, тобто з 13 грудня 2022 р.; позивач вважається таким, що працював та отримував заробітну плату; виплата вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористанні дні відпустки при звільненні, після поновлення на роботі чинним законодавством не передбачено, як і стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за наявності обставини втрати особою статусу звільненого.

Щодо доводів позивача відносно невірного нарахування йому відповідачем розміру заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористанні дні відпустки при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачу була нарахована і виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період з 30.09.2020 р. по 29.09.2021 р. у сумі 3000,15 грн., яка розрахована наступним чином: грудень 2021 - 30 днів = 0,00 грн; січень 2022 - 29 днів = 0,00 грн; лютий 2022 - 28 днів = 0,00 грн; березень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; квітень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; травень 2022 - 31 днів = 0,00 грн; червень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; липень 2022 - 31 день = 0,00 грн; серпень 2022 - 31 день = 0,00 грн; вересень 2022 - 30 днів = 3485,27 грн; жовтень 2022 - 31 день = 12364,96 грн; листопад 2022 - 30 днів = 8219,15 грн. Усього: 361 день = 24069,38 грн. : 361 день = 66,674183 грн;* 45 днів = 3000,15 грн.

Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період з 30.09.2021 р. по 29.09.2022 р. у сумі 2800,14 грн., яка розрахована наступним чином: грудень 2021 - 30 днів = 0,00 грн; січень 2022 - 29 днів = 0,00 грн; лютий 2022 - 28 днів = 0,00 грн; березень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; квітень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; травень 2022 - 31 днів = 0, 00 грн; червень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; липень 2022 - 31 день = 0,00 грн; серпень 2022 - 31 день = 0,00 грн, вересень 2022 - 30 днів = 3485,27 грн; жовтень 2022 - 31 день - 12364,96 грн; листопад 2022 - 30 днів = 8219,15 грн. Усього: 361 день = 24069,38 грн. : 361 день = 66,674183 грн; * 42 дні = 2800,14 грн.

Також позивачу надавались частини щорічних відпусток згідно з наказами: № 1246к від 27.10.2022 р. - 5 днів з 31.10.2022 р. по 04.11.2022 р. - у сумі 48,40 грн; № 1291к від 14.11.2022 р. - 7 днів з 16.11.2022 р. по 22.11.2022 р. - у сумі 309,40 грн; № 1360к від 05.12.2022 р. з 06.12.2022 р. по 09.12.2022 р. - 4 дні - у сумі 266,68 грн.

Згідно з п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 7 розділу IV Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством, отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Позивач невірно вважає, що розрахунок середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки, повинен бути здійснений виходячи з розрахунку його заробітної плати за два календарні місяці, що передували його первинному звільненню 30 вересня 2020 р.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 р. в адміністративній справі №280/974/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 жовтня 2023 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя: А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук