Справа № 500/4855/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/4855/23

16 жовтня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправними рішення командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 за вихідним номером 1267/вих.3ВГ/26/1 про відмову в задоволенні рапортів позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, поданого по підпорядкованості 07.12.2022 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу",

зобов`язати командира військової НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 і має необхідність здійснення постійного догляду за своєю бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

У зв`язку з наведеним 07.12.2022 звернувся із рапортом до відповідача, надавши необхідні документи, який не був розглянутий згідно чинного законодавства України.

Зазначає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі №500/1537/23 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, поданого по підпорядкованості 07.12.2022 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , поданий по підпорядкованості 07.12.2022 щодо наявності підстав для звільнення з військової служби відповідно до абзацу восьмого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

На даний час до позивача надійшло рішення командира військової частини від 26.07.2023 за вихідним номером 1267/вих.3ВГ/26/1, в котрому командування частини відмовляє в задоволенні рапорту, тому вважає, що належним способом захисту прав позивача буде судове рішення про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язанням розглянути по суті рапорт і звільнити позивача із військової служби.

Ухвалою суду від 09.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

18.09.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі №500/1537/23, розглянуто рапорт позивача від 07.12.2022 та листом від 26.07.2023 вих. №1267/вих.3ВГ/26/1 відмовлено у задоволенні рапорту щодо звільнення позивача, у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення з військової служби.

Зазначає, що на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , позивачем до рапорту надано копію висновку лікарської консультативної комісії КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 07.12.2022 терміном на шість місяців, який не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність відмови у задоволенні рапорту.

26.09.2023 представником позивача подано до суду відповідь на відзив та поновлені висновки ЛКК від 20.09.2023.

Дослідивши письмові докази та пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 солдатом.

07.12.2022 механік-водій першого відділення протитанкового артилерійського взводу протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 подав рапорт командиру протитанкової батареї протитанкового дивізіону військовій частині НОМЕР_1 з проханням клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (його баба).

До рапорту позивачем було додано: копію паспорта та довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 на 2 арк. Копія паспорта ОСОБА_2 на 1 арк. Копія висновку лікарської консультативної комісії КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 07.11.2022; копія довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб №297 від 17.11.2022 та акту обстеження житлових умов №298 від 17.11.2022 на 2 арк; копія довідки №1215 від 22.11.2022 третього відділу Чортківського РТЦК та СП на 1 арк.

Позивач звертався до суду з позовними вимогами стосовно протиправної бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нерозгляду його рапорту про звільнення з військової служби, поданого по підпорядкованості 07.12.2022, та рапорту аналогічного змісту, направленого на адресу відповідача цінним листом за №014 від 10.03.2023 та отриманого відповідачем 23.03.2023 (рапорт, датований 07.03.2023), та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 та звільнити з військової служби на підставі абзацу восьмого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі 500/1537/23, яке набрало законної сили 25.07.2023, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, поданого по підпорядкованості 07.12.2022.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , поданий по підпорядкованості 07.12.2022, щодо наявності підстав для звільнення з військової служби відповідно до абзацу восьмого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі №500/1537/23, розглянуто рапорт позивача від 07.12.2022 та листом від 26.07.2023 вих. №1267/вих.3ВГ/26/1 відмовлено у задоволенні рапорту щодо звільнення позивача, у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення з військової служби.

Відмова мотивована тим, що відповідно до статті 172 Сімейного кодексу України, Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", Закону України "Про соціальні послуги" обов`язок по догляду за ОСОБА_2 лежить на її дітях або державі через відповідні установи та заклади, що надають соціальні послуги, а до рапорту не були додані документи, що підтверджують родинні зв`язки між позивачем і ОСОБА_2 та що він є єдиною особою, що може здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII). Він же визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами першою, другою статті 1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою цієї статті передбачені наступні види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та є чинним на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час загальної мобілізації.

Спір виник через відмову відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII а саме через необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а саме за своєю бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за своєю бабою позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена поданими до рапорту документами.

Так згідно копії довідки Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 01.07.2023 №370 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з ним у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (довідка №297 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.11.2022)

Згідно Витягу №110 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.05.2023 у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі змісту довідки виконавчого комітету Трибухівської сільської ради Пилявського старостинського округу Чортківського району Тернопільської області №248 від 26.05.2023 видно, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований та дійсно проживає в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (дочка ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ) зареєстрована та дійсно проживає в АДРЕСА_2 .

Згідно із висновком лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Бучацька міська лікарня" від 07.11.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнана хворою, потребує постійного стороннього догляду, нездатна до пересування та самообслуговування терміном на шість місяців.

Відповідно до акту про обстеження житлових умов проживання від 15.11.2022 складений комісією за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 проживає у будинку власником якого ОСОБА_1 , який на даний час служить у ЗСУ. Згідно висновку комісії ОСОБА_2 дійсно потребує у наданні соціальних послуг.

Суд зауважує, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби у разі наявності у нього необхідності здійснювати догляд за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

При цьому, законодавець не визначив потребу особи яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, як підставу для звільнення з військової служби, а пов`язав її з наявністю у військовослужбовця необхідності, тобто встановленого обов`язку, здійснювати такий догляд.

Суд звертає увагу, що підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначають вичерпний перелік сімейних обставин або інших поважних причин, які є підставою для звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації.

Наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідними документами.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що серед документів, долучених до рапорту відсутні підстави для звільнення з лав Збройних Сил України через сімейні обставини (для догляду за бабою).

При цьому суд критично оцінює долучені до матеріалів справи разом з відповіддю на відзив документи, зокрема, висновок №929 про наявність невиліковних хвороб унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 20.09.2023, виданий лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства "Бучацька міська лікарня" про те, що вона потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, який не долучався позивачем до рапорту.

Також висновком лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Бучацька міська лікарня" від 27.09.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнана хворою, не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, потребує постійного стороннього догляду терміном на шість місяців.

Проте, суд звертає увагу, що вказані вище документи не є достатніми для підтвердження обставин того, що позивач є особою, який має необхідність здійснювати доглядом за бабою ОСОБА_2 як особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд в розумінні положень підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Згідно із преамбулою Закону України "Про соціальні послуги" саме цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах. Статтею 1 Закону України "Про соціальні послуги" визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Статтею 15 Закону України "Про соціальні послуги" визначено порядок ведення та внесення відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг щодо надавачів та отримувачів таких соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про соціальні послуги" до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать:

1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення;

2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації;

3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про соціальні послуги" надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.

До надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

З аналізу вищенаведених норм закону слідує, що особи, які у встановленому законом порядку визнані такими, що потребують стороннього постійного догляду, є соціально захищеними державою, а надання їм такого захисту, зокрема і в частині постійного догляду особами з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, - здійснюється і передбаченому законом порядку, а отже підтверджується відповідними доказами, зокрема, але не виключно, - актами про встановлення факту здійснення постійного догляду за особами, які потребують постійного догляду, доказами отримання компенсації за догляд за такою особою, тощо.

Будь-яких доказів у підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, - сторонами не представлено, а судом не здобуто.

При цьому, на переконання суду, надані позивачем до матеріалів судової справи документи можуть свідчити зокрема, про те, що він є особою з числа членів сім`ї, яка може претендувати на здійснення постійного догляду за бабою, якій рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, однак не надано доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Надаючи оцінку доводам відповідача про здійснення такого догляду за ОСОБА_2 її дітьми, зокрема, дочкою ОСОБА_9 , яка є мамою позивача, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

З огляду на зазначене, піклування та догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 є конституційним обов`язком її доньки ОСОБА_9 .

Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII лежить саме на такій особі.

Однак, за наявними в матеріалах судової справи доказами, позивачем не доведено, що саме на ньому лежить обов`язок здійснювати постійний догляд за бабою ОСОБА_2 як за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Тому суд дійшов висновку, що у позивача було відсутнє право на звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII на момент звернення до відповідача із відповідною заявою.

Враховуючи наведені вище обставини справи, суд доходить висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат за положеннями статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 16 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 );

третя особа:

- ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) .

Головуючий суддя Мартиць О.І.