Справа № 211/5845/23
Суддя: Сарат Н. О.
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/5845/23
Провадження № 2-а/211/39/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 жовтня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

при секретарі Зоріній Н.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Бурова С.В.

представника відповідача - Петренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Металургійно-Довгинцівського об`єднаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом просив суд скасувати постанову начальника Металургійно-Довгинцівського об`єднаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 № 433 від 04.09.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Металургійно-Довгинцівського об`єднаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09922474, на користь Позивача понесені Позивачем судові витрати у справі в сумі 536,80 грн.

Позов обґрунтовує тим, що постановою начальника Металургійно-Довгинцівського об`єднаного територіальноо центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 № 433 від 04.09.2023 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення в сумі 3400 грн. Підставою для накладення адміністративного стягнення було, на думку Відповідача, вчинення Позивачем

порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у вигляді неприбуття за повісткою для визначення призначення на особливий період в період з 31.08.2023 року по 04.09.2023 року, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 210і Кодексу України про адміністративні правопорушення. Поряд з цим, позивач вважає за необхідне зазначити, що в діяннях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210і Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 з 2007 року, є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, довідка № 1796 від 10.05.2023 року. Вже понад шістнадцять років позивач належить до офіційно зареєстрованої згідно з законодавством України релігійно, організації Свідків Єгови, віровчення якої не допускає користування зброєю, що визнано Україною на державному рівні, та сповідує відповідні релігійні переконання. Про свої несумісні з військовою службою релігійні переконання позивач письмово заявляв Відповідачеві та до Довгинцівської районної в місті ради, про що, зокрема, свідчить його відповідні письмові звернення до Відповідача від 16.05.2023 року, зареєстроване Відповідачем Довгинцівської районної в місті ради від 25.05.2023 року. Позивач вказує, що він не відмовляється від військової служби, та не ухиляється від мобілізації, він звернувся з заявою про надання позивачеві безпосередньо передбаченої КУ можливості виконувати замість військової служби альтернативну невійськову службу відповідно до релігійних переконань. Отже позивач не може бути мобілізований на військову службу під час мобілізації за законом, та він не мав обов`язку з`являтися до військової частини, що свідчить про безпідставність оскаржуваної постанови.

Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.09.2023 року відповідачем був поданий відзив на адміністративний позов, у якому відповідач просить у задоволені позовних вимог відмовити з посиланням на те, що вимоги є необґрунтованими і незаконними, суперечать приписам матеріального і процесуального права, а тому задоволенню не підлягають. Згідно відзиву, ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в Металургійно - Довгинцівському ОРТЦК та СП. Станом на 22.09.2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не має відстрочки від загальної мобілізації, не має бронювання від підприємства визнаний придатним до військової служби, а отже підлягає призову на військову службу під час загальної мобілізації.

21.08.2023 року о 14:45 годин посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 було вручено повістку військовозобов`язаному ОСОБА_1 про явку до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП на 31.08.2023 року на 6:45 годин для відправки до військової частини. 31.08.2023 року о 06-45 год. військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився на вказаний час до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП, про підстави неприбуття останній не повідомив, підтверджуючих документів щодо поважних причин неприбуття не надавав. 04.09.2023 року Позивач прибув до посадової особи відповідальної за проведення мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході прийому було виявлено посадовою особою адміністративне правопорушення та направлено Позивача до відповідальної посадової особи за складання адміністративних протоколів мобілізаційного відділення, старшого солдата ОСОБА_3 . Відповідальним виконавцем, було досліджено всі обставини справи на підставі наданих документів та вислухано доводи Позивача. Доказів, які б підтверджували поважні причини не своєчасного прибуття Позивача по повістці № до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП, відповідальному виконавцю не було надано. За результатами було складено протокол №433 від 04.09.2023 року про адміністративне правопорушення за ч.2 статті 210-1 КУпАП. Під час складання протоколу було виявлено триваюче правопорушення Позивачем абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, та порушення ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. У разі не прибуття або прибуття військовозобов`язаного з перевищенням зазначених термінів вживаються заходи з притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності. Таким чином 04.09.2023 року було виявлено триваюче правопорушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 , який не прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки по повістці для визначення призначення на особливий період. Та в подальшому порушував вимоги законодавства в період з 31.08.2023 року по 04.09.2023 року, чим порушив Закон України «Про оборону Україну» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови було здійснено в присутності Позивача та розглянуто негайно з ознайомленням під особистий підпис. Позивачем не надано достовірних доказів, які б спростовували відсутність складу адміністративного правопорушення. Вказані Позивачем доводи щодо його релігійних переконань та інше не мають юридичного значення як доказ та не стосуються оскаржуваної постанови. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Щодо релігійних переконань Позивача, 16.05.2023 року Позивач звернувся з заявою до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП про заміну йому військової служби на альтернативну (невійськову) службу. 09.06.2023 року на подану заяву було надано відповідь. У зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який затверджено Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Пунктом 16 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» допускається обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час війни не визначена. Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), затвердженого Законом України від 03.03.2022 року №2105-ІХ, оголошено проведення загальної мобілізації. Згідно з цим Указом призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти. Відповідно до частини другої ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з положеннями частині третьої статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України. Такі ж висновки зроблені по справі № № 201/5566/23 від 18 серпня 2023 року, у складі колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду. Отже виходячи з вище викладеного, релігійні переконання не є поважною підставою не прибувати по повістці до ТЦК та СП, не виконувати правила військового обліку та не призиватися на військову службу під час загальної мобілізації.

06.10.2023 року позивачем надано відповідь на відзив, згідно якої, у відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що Позивач не з`явився 31.08.2023 року о 6 год. 45 хв. до Металургійно-Довгинцівського об`єднаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за повісткою № від 21.08.2023 року та відповідним мобілізаційним розпорядженням для відправки до військової частини, про причини неприбуття не повідомив, чим порушив ч.ч. 2, 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Також, на думку Відповідача, ч. 4 ст. 35 Конституції України в частині обов`язкової заміни виконання військового обов`язку невійськовою службою у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, на даний час не застосовується. Розглянувши відзив та додані до справи документи Позивач вважає, що наведені у зазначеному відзиві доводи Відповідача помилковими, необгрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству та міжнародно-правовим зобов`язанням України. У відповідності до частини 4 статті 35 Конституції України у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Системний аналіз приписів чинного законодавства України, а саме Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», ст. 8, ч. 4 ст. 35 Конституції України, абз. 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 5 ч. 1 ст. 6 «Про правовий режим воєнного стану», ч. 4 ст. 1, ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави вважати, що на час введення в Україні воєнного стану в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України законодавством України не обмежено право на заміну виконання військового обов`язку (зокрема, на час мобілізації) невійськовою службою, яке забезпечується і реалізовується на підставі ч. 4 ст. 35 Конституції України як норми прямої дії. Зазначені висновки підтверджуються, зокрема, практикою Верховного Суду. Зокрема, Вищий спеціалізований суд України в ухвалі від 23.06.2015 року у справі №5-1583км15, залишаючи без змін виправдувальний вирок суду першої інстанції та відповідну ухвалу апеляційного суду щодо мобілізації учасника релігійного об`єднання Свідків Єгови в особливий період підтвердив зазначені вище висновки та «визнав необгрунтованими доводи прокурора в касаційній скарзі про те, що обвинувачений Свідок Єгови не відноситься до жодної категорії військовозобов`язаних, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки вказана норма закону передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації й "інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках". Таким випадком є належність обвинуваченого до релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» з урахуванням положень Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу». Відповідно, наведене дає підстави стверджувати, що Позивач завчасно та в належний спосіб реалізував своє гарантоване Конституцією України право, однак відповідне звернення було протиправно проігноровано Відповідачем, що, в свою чергу, призвело до прийняття Відповідачем як суб`єктом владних повноважень незаконного акту про накладення адміністративного стягнення.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив відповідно змісту.

Представник позивача Буров С.В. просив задовольнити позов та суду пояснив, що позивач з`являвся більше 15 разів до ТЦК за викликом, цього разу позивач не з`явився за викликом, але він повідомив ТЦК, що з релігійних переконань, він не може бути призваний до військової служби, та що військові обов`язки мають бути замінені альтернативними (невійськовою службою).

Представник відповідава Петренко О.О. суду пояснив, що заперечує проти задоволення позову, так як оскаржувана поставнова винесена відповідно закону, ОСОБА_1 31.08.2023 року о 06-45 год. не з`явився до ТЦК за повісткою, крім того позивач підлягає мобілізації.

Вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що постановою начальника Металургійно-Довгинцівського об`єднаного територіальноо центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 № 433 від 04.09.2023 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення в сумі 3400 грн. за ст. 210-1 ч. 2 КУпАП, притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за неприбуття до ТЦК за повісткою 31.08.2023 року о 6-45 год.

ОСОБА_1 з 2007 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, довідка № 1796 від 10.05.2023 року. Вже понад шістнадцять років позивач належить до офіційно зареєстрованої згідно з законодавством України релігійно, організації Свідків Єгови, віровчення якої не допускає користування зброєю, що визнано Україною на державному рівні, та сповідує відповідні релігійні переконання.

Про свої несумісні з військовою службою релігійні переконання позивач письмово заявляв Відповідачеві та до Довгинцівської районної в місті ради, про що, зокрема, свідчить його відповідні письмові звернення до Відповідача від 16.05.2023 року, зареєстроване Відповідачем Довгинцівської районної в місті ради від 25.05.2023 року.

ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в Металургійно - Довгинцівському ОРТЦК та СП.

Станом на 22.09.2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не має відстрочки від загальної мобілізації, не має бронювання від підприємства визнаний придатним до військової служби, а отже підлягає призову на військову службу під час загальної мобілізації.

21.08.2023 року о 14:45 годин посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 було вручено повістку військовозобов`язаному ОСОБА_1 про явку до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП на 31.08.2023 року на 6:45 годин для відправки до військової частини.

31.08.2023 року о 06-45 год. військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився на вказаний час до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП, про підстави неприбуття останній не повідомив, підтверджуючих документів щодо поважних причин неприбуття не надавав.

04.09.2023 року Позивач прибув до посадової особи відповідальної за проведення мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході прийому було виявлено посадовою особою адміністративне правопорушення та направлено Позивача до відповідальної посадової особи за складання адміністративних протоколів мобілізаційного відділення, старшого солдата ОСОБА_3 .

Доказів, які б підтверджували поважні причини не своєчасного прибуття Позивача по повістці № до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП, відповідальному виконавцю не було надано.

За результатами було складено протокол №433 від 04.09.2023 року про адміністративне правопорушення за ч.2 статті 210-1 КУпАП.

Під час складання протоколу було виявлено триваюче правопорушення Позивачем абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, та порушення ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

У разі не прибуття або прибуття військовозобов`язаного з перевищенням зазначених термінів вживаються заходи з притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності. Таким чином 04.09.2023 року було виявлено триваюче правопорушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 , який не прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки по повістці для визначення призначення на особливий період. Та в подальшому порушував вимоги законодавства в період з 31.08.2023 року по 04.09.2023 року, чим порушив Закон України «Про оборону Україну» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови було здійснено в присутності Позивача та розглянуто негайно з ознайомленням під особистий підпис. Позивачем не надано достовірних доказів, які б спростовували відсутність складу адміністративного правопорушення.

16.05.2023 року Позивач звернувся з заявою до Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП про заміну йому військової служби на альтернативну (невійськову) службу.

09.06.2023 року на подану заяву було надано відповідь. У зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який затверджено Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 16 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» допускається обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час війни не визначена. Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), затвердженого Законом України від 03.03.2022 року №2105-ІХ, оголошено проведення загальної мобілізації. Згідно з цим Указом призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти. Відповідно до частини другої ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з положеннями частині третьої статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України. Такі ж висновки зроблені по справі № № 201/5566/23 від 18 серпня 2023 року, у складі колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду. Отже виходячи з вище викладеного, релігійні переконання не є поважною підставою не прибувати по повістці до ТЦК та СП, не виконувати правила військового обліку та не призиватися на військову службу під час загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові, особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення): місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення: нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення: прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності: при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається то адміністративної відповідальності, має право подані пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 16 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» допускається обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової службиі маєна метівиконання обов`язкуперед суспільством.Відповідно до ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» право на таку службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час війни не визначена.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації. Згідно з цим Указом призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, частини першої ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

За змістом ч. 4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Згідно з положеннями статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідності з частини другої ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Основним національним нормативно-правовим актом у сфері свободи віросповідання є Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації», відповідно до якого видаються інші вітчизняні законодавчі документи. Стаття 3 цього Закону кожному громадянину в Україні гарантує право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Батьки або особи, які їх замінюють, за взаємною згодою мають право виховувати своїх дітей відповідно до своїх власних переконань та ставлення до релігії.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України.

Згідно з положеннями частині третьої статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Організація Об`єднаних Націй як глобальна міжнародна організація, створена для підтримання та зміцнення миру і міжнародної безпеки, а також розвиток співробітництва між державами світу. Основними міжнародно-правовими актами, що регламентують право людини на свободу віросповідання є: 1) Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 10 грудня 1948 року; 2) Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, підписана 4 листопада 1950 року урядами держав-членів Ради Європи та ратифікована Україною 17 липня 1997 року; 3) Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, прийнятий 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР 19 жовтня 1973 року.

Стаття 18 Загальної декларації прав людини визначає: «Кожна людина має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання і свободу сповідувати свою релігію або переконання як одноособово, так і разом з іншими, прилюдним або приватним порядком в ученні, богослужінні і виконанні релігійних та ритуальних обрядів».

Відповідно до ст. 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено Європейський Суд з прав людини, який забезпечує гарантії прав людини, є контрольним механізмом, закладеним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання державами-учасницями її положень, упровадження норм і принципів у рамки національних правових систем.

Стаття 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Свобода думки, совісті і релігії» у частині першій фактично повторює правові засади, проголошені у статті 18 Загальної декларації прав людини, а саме: «1. Кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно».

Водночас частина друга статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод доповнює постулати щодо свободи думки, совісті та релігії і вказує на виняткові випадки, коли така свобода може бути обмеженою: «2. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Таким чином, уряди держав-членів Ради Європи, окрім утвердження в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод міжнародних нормативних прерогатив на свободу думки, совісті та релігії людини проголошених ООН, все ж вказують на можливість обмеження їхньої реалізації, якщо такі обмеження, перш за все, передбачені чинним законодавством демократичного суспільства та покликані захищати громадську безпеку, публічний порядок, здоров`я чи моральні засади, а також покликані захищати права та свободи інших членів суспільної ланки.

У частині третій стаття 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права задекларовано: «3. Свобода сповідувати релігію або переконання підлягає лише обмеженням, які встановлено законом і які є необхідними для охорони суспільної безпеки, порядку, здоров`я і моралі, так само як і основних прав та свобод інших осіб».

Проаналізувавши в сукупності надані сторонами по справі докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженим на те органом відповідно до вимог КУпАП, права ОСОБА_1 , як під час складання протоколу, так і під час розгляду справи були дотримані, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 210-1 ч. 2 КУпАП є доведеною та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 04.09.2023 року, розпискою № про отримання повістки від 21.08.2023 року, копія Книги відвідувань, ОСОБА_1 дійсно не з`явився без поважної причини до ТЦК 31.08.2023 року о 06.45 год. за повісткою, доказів зворотнього не надав.

Посилання позивача на незаконність оскаржуваної постанови через те, що він за релігійним переконанням не був зобов`язаний з`являтися до ТЦК, суд не може взяти до уваги, так як протокол та постанова винесена відносно ОСОБА_1 04.09.2023 року за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме; нез`явлення за викликом до ТЦК для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Релігійне віросповідання, не є законною підставою для неявки до ТЦК.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 241-256, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Металургійно-Довгинцівського об`єднаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16.10.2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат