Справа № 200/12935/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року Справа№200/12935/21

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 - відповідач 1,

Військової частини НОМЕР_2 - відповідач 2,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

-визнати незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомоги на оздоровлення за 2021 рік в розмірі 10 377, 98 грн;

-визнати незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаного речового майна за період проходження військової служби за контрактом з 2020 року по 2021 рік;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаного речового майна за період проходження військової служби за контрактом з 2020 року по 2021 рік.

04 жовтня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 01 листопада 2021 року.

28 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

01 листопада 2021 року сторони, повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вирішив відповідно до ч. 9 ст. 205 подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

02 грудня 2021 року ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

02 грудня 2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом: надання документу на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому законом або доказів на підтвердження неможливості його сплати; надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

28 грудня 2021 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаного речового майна за період проходження військової служби за контрактом з 2020 року по 2021 рік та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаного речового майна за період проходження військової служби за контрактом з 2020 року по 2021 рік, залишено без розгляду.

28 грудня 2021 року ухвалою суду продовжено розгляд адміністративної справи № 200/12935/21 та призначено підготовче судове засідання на 24 січня 2022 року.

24 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 01 лютого 2022 року.

01 лютого 2022 року розгляд справи відкладено на 21 лютого 2022 року.

21 лютого 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 200/12935/21 призначено справу до судового розгляду по суті на 14 березня 2022 року о 11 год. 30 хв.

Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/202 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 № 3057-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від № 3275-IX від 27.07.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Донецький окружний адміністративний суд розташований в м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, системних ракетних обстрілів населених пунктів області, у тому числі м. Слов`янськ, які здійснюються державою-агресором та створюють суттєву загрозу життю та здоров`ю людей, керівництво Донецької обласної державної адміністрації через засоби масової інформації закликало мешканців області евакуюватись до більш безпечних регіонів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» від 12 квітня 2022 року № 440 відповідно до статті 60-2 Кодексу законів про працю України, статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану? та статті 17 Закону України "Про державну службу" Кабінет Міністрів України, установлено, що у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2022 №14/І-г "Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи" запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26 лютого 2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

04 липня 2023 року судове засідання у справі призначено на 25.07.2023 року.

25 липня 2023 року судове засідання відкладено.

27 липня 2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), розгляд адміністративної справи розпочати спочатку.

10 серпня 2023 року судове засідання призначено на 05 вересня 2023 року.

05 вересня 2023 року ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_2 письмові пояснення щодо листа Військової частини НОМЕР_4 від 28.08.2021 року № 2/4606, а також чи виплачена позивачу грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік, відповідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2021 №418 в сумі 10377,98 грн, а також докази її виплати у разі проведення виплати.

08 вересня 2023 року від відповідача 2 до суду надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду від 05 вересня 2023 року.

26 вересня 2023 року розгляд справи призначено на 16 жовтня 2023 року.

16 жовтня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 200/12935/21 та призначено справу до судового розгляду по суті в письмовому провадженні межах строків, визначених ч. 2 ст. 193 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що у період з 28 березня 2020 року по 22 квітня 2021 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , у період з 28 квітня 2021 року по 13 серпня 2021 року позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2021 №173 позивача виключено зі списку особового складу частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення частини, проте при виключені позивача зі списків військової частини та всіх видів забезпечення відповідачем не проведено з позивачем розрахунок за оздоровчі, які нараховані за 2021 рік в розмірі 10 377,98 грн на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від №418.

Вказане підтверджується листом від 28.08.2021 №2/4606 командира військової частини НОМЕР_4 , наданим позивачу у відповідь на звернення на «Урядовий контактний центр» щодо не виплати коштів при звільненні з лав Збройних Сил України.

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.08.2021 №173 відповідачем не нараховано зазначені оздоровчі за 2021 рік.

Водночас, посилаючись на ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-XII, п.п. 1, 2, 6 розділу ХХIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, позивач зазначає, що аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що грошова допомога на оздоровлення є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, що виплачується на підставі наказу командира (начальника).

Тому позивач вважає, що враховуючи відсутність виплати при звільненні належної за 2021 рік позивачеві грошової допомоги на оздоровлення можна дійти висновку про порушення відповідачем прав позивача на належні грошові кошти, які повинні бути виплачені в день виключення зі списків особового складу частини.

Відповідач 1 - Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки обчислення строку для звернення позивача до суду починається з 13.08.2021 року, а саме з моменту реєстрації наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.08.2021 № 173 про звільнення.

По суті позовних вимог відповідач зазначив, що відповідно до п. 2 розділу 23 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам № 260 від 07.06.2018 року, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Тобто, для отримання такої допомоги позивачу необхідно було звернутися з рапортом протягом поточного року, проте позивач з таким рапортом не звернувся, а тому відповідач вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту звернення до керівництва військової частини НОМЕР_1 з проханням про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, через що вимоги позивача є безпідставними.

Відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Відповідач 2 надав до суду пояснення, в яких зазначив, що Військова частина НОМЕР_4 є органом військового управління, якому Військова частина НОМЕР_2 підпорядковується. Водночас, Військова частина НОМЕР_2 не уповноважена надавати пояснення, оцінку, тлумачення тощо листам командування Військової частини НОМЕР_4 , у тому числі листу від 28.08.2021 №2/4606.

Також відповідач 2 надав до суду наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.04.2021 №165 в якому зазначено, що допомогу для оздоровлення за 2021 рік позивач не отримував.

Водночас відповідач 2 вказує на те, що підставою даного наказу стало переведення позивача на нове місце служби у військову частину НОМЕР_1 , в якій позивач мав право написати рапорт на отримання допомоги для оздоровлення за 2021 рік. Поряд х цим, докази, що позивач надавав рапорт до військової частини НОМЕР_2 , відсутні.

Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, суд встановив наступне.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2021 року № 99, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21 квітня 2021 року №100-РС на посаду старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , з 28 квітня 2021 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, позивач вважається таким, що з 28 квітня 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2910 гривень на місяць, шпк «старший солдат», ВОС-100868А.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2021 року № 173, солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від «12» серпня 2021 року №38-РС у запас на підставі підпункту «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): виховання батьком - військовослужбовцем, який не перебуває у шлюбі, дитини віком до 18 років, яка з ним проживає, без матері) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вирішено вважати таким, що справи та посаду здав, позивача зараховано до оперативного резерву першої черги і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з 13 серпня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2021 року № 173, позивач не отримав.

Згідно пояснювальної записки помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику ФЕС, що адресована помічнику командувача Сухопутних військ начальнику фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_4 , начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 , грошова допомога на оздоровлення за 2021р. солдату ОСОБА_1 не виплачувалась, відсутній наказ на виплату (з пояснень стройової частини ОСОБА_1 не внесений в наказ на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік через відсутність рапорту ОСОБА_1 ).

Листом Військової частини НОМЕР_4 від 28.08.2021 року № 2/4606, позивача повідомлено, що грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік позивачу нарахована за попереднім місцем служби у військовій частині НОМЕР_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2021 №418 в сумі 10377,98 грн. Вище зазначений кошти включені до щомісячної додаткової заявки на виплату грошового забезпечення за серпень 2021 року та будуть перераховані на особистий картковий рахунок позивача після надходження цільового фінансування.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.04.2021 №165, грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік позивачу не виплачена.

Виходячи з системного аналізу наявних в матеріалах адміністративної справи доказів, суд дійшов висновку, що грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік позивачу нарахована та на момент звільнення з військової служби не виплачена.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини виникнення спірних правовідносин та не здійснення відповідачами виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік підтверджуються відповідачами та відповідними доказами, а тому ці факти не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон № 2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1-2 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно ст. 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008).

Пунктом 7 Положення № 1153/2008 встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно п. 234 Положення № 1153/2008, перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно п. 242 Положення № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (надалі - Порядок №260).

Відповідно до п. 1 розділу I. «Загальні положення» Порядку №260, цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Цей Порядок розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» […] та постанов Кабінету Міністрів України […] від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до п. 2 розділу I. «Загальні положення» Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: […] допомоги.

Відповідно до п. 3 розділу I. «Загальні положення» Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; […].

Відповідно до п. 4 розділу I. «Загальні положення» Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: […] одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; […].

Відповідно до п. 6 розділу XXIII. «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до п. 1, абз. 1 п. 2 розділу XXIII. «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Відповідно до п. 3 розділу XXIII. «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260, військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули.

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу XXIII. «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260, військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Відповідно до п. 6 розділу XXIII. «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що позивач до переведення для подальшого проходження служби до відповідача проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 до 28.04.2021 року та, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2021 №418, позивачу було нараховано, але не виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у сумі 10377,98 грн.

В подальшому позивач проходив військову службу у Військової частини НОМЕР_1 та, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2021 року № 173, був звільнений з військової служби та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 13 серпня 2021 року його виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2021 року № 173, позивач не отримав.

Враховуючи викладене, суд, беручи до уваги лист Військової частини НОМЕР_4 від 28.08.2021 року № 2/4606, керуючись приписами п.п. 2, 3 розділу XXIII. «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260, відхиляє доводи відповідачів, згідно яких позивач для отримання спірної допомоги мав звернутись з відповідним рапортом, чого він не зробив, тому не має права на отримання зазначеної грошової допомоги за 2021 рік, оскільки спірна допомога була нарахована позивачу за попереднім місцем служби. Означений факт спростовує доводи відповідачів щодо незвернення позивача з відповідним рапортом до відповідача 2.

Отже позивач набув право на отримання спірної допомоги на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2021 №418, тому у позивача не було підстав для звернення з відповідним рапортом до Військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, докази виплати позивачу спірної допомоги в матеріалах адміністративної справи відсутні.

Згідно листа Військової частини НОМЕР_4 від 28.08.2021 року № 2/4606, спірна допомога позивачу на момент звільнення з військової служби виплачена не була, що підтверджується також витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2021 року № 173, водночас формулювання висновку щодо грошової допомоги на оздоровлення, що міститься в наказі, не дає підстав для висновку, що позивач не набув права на означену допомогу, а також що вона позивачу не нараховувалась.

Виходячи з системного тлумачення норм, якими врегульовано спірні правовідносини, днем закінчення проходження позивачем військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Тобто, до моменту прийняття означеного наказу останній вважається таким, що проходив військову службу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, від 22 червня 2023 року у справі № 240/9951/19, від 13 квітня 2023 року у справі №380/404/20 та від 10 грудня 2020 року у справі №810/2184/16 та є застосовною до спірних правовідносин.

Водночас, суд дійшов висновку, що ураховуючи приписи п. 242 Положення № 1153/2008, проходження військової служби закінчується направленням особи на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання, з огляду на що виключення особи зі списків особового складу у зв`язку з переведенням з однієї військової частини до іншої не є закінченням військової служби в розумінні діючого законодавства.

Ураховуючи викладене, відповідно до приписів абз. 2 п. 2, п. 3 розділу XXIII Порядку №260, п.п. 234, 242 Положення № 1153/2008, грошова допомога для оздоровлення позивачу мала бути виплачена Військовою частиною НОМЕР_1 , на яку покладений обов`язок здійснення повного розрахунку за всіма видами грошового забезпечення при звільненні позивача з військової служби.

Щодо строків звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до п. 1.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 N 5, фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до п. 2.3.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 N 5, до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належить матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, у тому числі допомога на оздоровлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відтак, згідно статті 233 Кодексу Законів про працю України в редакції чинній на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Ураховуючи викладене, строк звернення до суду в частині нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік не порушено.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача 1, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомоги на оздоровлення за 2021 рік в розмірі 10 377 (Десять тисяч триста сімдесят сім) грн 98 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 16 жовтня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко