Справа № 160/13362/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про стягнення боргу з фізичної особи ОСОБА_1 .

Обставини справи.

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з вимогою стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в суміі 80840,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має податковий борг перед бюджетом з земельного податку з фізичних осіб в сумі 80840,47 грн. Вказана сума є узгодженою та не сплаченою відповідачем у встановлений законодавством строк. У зв`язку з цим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути податковий борг в сумі 80840,47 грн.

Згідно листа №1201.4.5-14751/1201.4-22 від 11.10.2022 управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, громадянка ОСОБА_1 , зареєстрованою на території Дніпропетровської області або знятою з реєстраційного обліку не значиться згідно обліків відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області, тому для перевірки актуальності інформації про реєстрацію місця проживання необхідно звертатися до органу реєстрації (відповідного реєстру територіальної громади).

Відповідно до листа №02.3-24/3525 від 14.11.2022 відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованою або знятою з реєстрації місця проживання не значиться, згідно даних реєстру територіальної громади м. Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб міста Дніпра.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року витребувано від Хирівської міської ради відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

Листом №87 від 06.02.2023 Виконавчий комітет Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року повідомив, що згідно відомостей, які є в наявності у реєстрі Хирівської територіальної громади, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована на території Хирівської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року адміністративну справу №160/13362/22 передано на розгляд за підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року прийнято адміністративну справу до розгляду. Справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником відповідача подано суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Згідно з п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

Таким чином, керуючись п. 42.5 ст. 42 ПК України податковий орган зобов`язаний був направити зазначені в позові податкові повідомлення-рішення на адресу місцезнаходження відповідача або на його податкову адресу.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом МФУ від 28.12.2015 №1204, затверджена форма податкового повідомлення-рішення форми «Ф». У вказаній формі податкового повідомлення-рішення форми «Ф» як і в корінці до нього є графа «податкова адреса платника податків».

Зазначає, що в корінцях податкових повідомлень-рішень №-0462 від 12.03.2018, №-0462 від 14.03.2019, №-0462 від 23.03.2020 в графі «податкова адреса платника податків» зазначена адреса - АДРЕСА_2 , в податковому повідомленні-рішенні № від 10.04.2017 в графі «податкова адреса платника податків» зазначена адреса - АДРЕСА_3 , однак, як слідує з наданих до суду копій конвертів, всі вказані податкові повідомлення-рішення направлялися не за податковою адресою, яка зазначена в податкових повідомленнях-рішеннях, а за місцем реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), що суперечить вимогам п. 42.5 ст. 42 ПК України, у зв`язку з чим, податковим органом порушено порядок надсилання всіх перелічених податкових повідомлень-рішень.

Наголошує, що ОСОБА_1 ніколи не отримувала перелічені податкові повідомлення-рішення та не знала про їх існування до моменту ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, оскільки вони направлялися податковим органом за адресою реєстрації, за якою з 2015 року ОСОБА_1 не проживає. Звертає увагу, що якщо б податковий орган направляв податкові повідомлення-рішення за податковою адресою, зазначеною в самих податкових повідомленнях-рішеннях, то такі податкові повідомлення-рішення вже б були оскаржені та суми податкового зобов`язання не вважалися б узгодженими.

Таким чином, за таких обставин, наявні в матеріалах справи конверти з поштовими відправленнями не можуть вважатись врученими ОСОБА_1 , а заявлену податковим органом суму податкового зобов`язання не можна вважати узгодженою, а податковий борг обґрунтованим.

Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що згідно п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Тобто, обов`язком контролюючого органу є саме направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу платника податків.

Податковим кодексом України платнику податків надано право на оскарження будь-яких рішень контролюючого органу в порядку та строки визначені цим Кодексом.

Згідно п.56.2 ст.56 ПК України, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Відповідачем не подано до суду доказів про оскарження податкових повідомлень-рішень, таким чином, податковий орган вважає, що рішення контролюючого органу було направлено згідно вимог чинного законодавства, а також у зв`язку з неоскарженням податкових повідомлень-рішень відповідачем, податковий борг вважається узгодженим та може бути предметом стягнення.

Просить адміністративний позов задовольнити.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що згідно наданих податковим органом корінців податкових повідомлень-рішень, рішення були надіслані за адресою реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), а не за адресою проживання або додатковою адресою, зазначеною в самих же корінцях податкових повідомлень-рішень.

Зазначає, що копії повідомлень про вручення поштового відправлення не містять жодних даних поштової служби про причини невручення конвертів відповідачу, а також дати, коли поштова служба зазначила про ці причини. До того ж, копії вказаних конвертів зроблені таким чином, що неможливо розібрати, що написано на відбитку поштового штемпеля із датою надання конвертів до поштового відділення. Отже з вказаних копій конвертів та повідомлень неможливо встановити ні дату направлення конвертів, ні причин невручення поштою цих документів, ні дати, коли поштове відділення зробило відмітку при ці причини і чи є така відмітка взагалі.

За таких обставин, наявні в матеріалах справи конверти з поштовими відправленнями не можуть вважатись врученими відповідачу, а заявлену позивачем суму податкового зобов`язання не можна вважати узгодженою, а податковий борг обґрунтованим.

Просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

Фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має заборгованість перед бюджетом, яка складається із сум податкових зобов`язань з земельного податку з фізичних осіб.

Згідно розрахунку податкового боргу за податковим номером , вид бюджету 50 (Місцевий бюджет), код класифікації доходів бюджету 18010700 (земельний податок з фізичних осіб), заборгованість перед бюджетом, яка виникла з 18.09.2017 по 05.09.2020 складає 80639,28 гривень.

Вказана сума податкового боргу виникла на підставі:

- податкового повідомлення рішення № від 10.04.2017 з терміном сплати 18.09.2017 у сумі 20159,82 гривень;

- податкового повідомлення рішення №-0462 від 12.03.2018 з терміном сплати 01.10.2018 у сумі 20159,82 гривень;

- податкового повідомлення рішення №-0462 від 14.03.2019 з терміном сплати 02.09.2019 у сумі 20159,82 гривень;

- податкового повідомлення рішення №-0462 від 23.03.2020 з терміном сплати 05.09.2020 у сумі 20159,82 гривень.

Відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України ДПІ у Бабушківському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкову вимогу від 05.08.2016 №2487-17, відповідно до якої загальна сума податкового боргу платника податків станом на 04.08.2016 становить 9682,28 гривень.

Станом на день розгляду справи суду не надано доказів погашення відповідачем в добровільному порядку суми заборгованості.

Суд при вирішенні спору виходив з наступного.

Пунктом 20.1.19 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, зокрема, мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, позивач Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за визначенням та сплатою платником податків, повноваження якого на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу прямо визначені законодавством України.

Облік платників податків і зборів (обов`язкових платежів) здійснюється органами державної податкової служби та іншими державними органами відповідно до законодавства.

Як передбачено ст. 67 Конституції України та п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов`язком. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до статті 16.1.4 Податкового кодексу України до обов`язків платника податків входить сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.

Статтею 31 Податкового кодексу України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк. вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) або землекористувачі.

Відповідно до п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, контролюючим органом були прийняті і направлені відповідачу податкові повідомлення-рішення форми «Ф»: від 10.04.2017 № на суму 20159,82 гривень, від 12.03.2018 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 14.03.2019 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 23.03.2020 №-0462 на суму 20159,82 гривень, якими визначені суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно з п.59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

За приписами п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Підпунктом 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Так, відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи, що сума податкових зобов`язань відповідачем не була сплачена своєчасно, на думку позивача, вона набула статусу податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має недоїмку, що виникла відповідно до податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 10.04.2017 № на суму 20159,82 гривень, від 12.03.2018 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 14.03.2019 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 23.03.2020 №-0462 на суму 20159,82 гривень, якими визначені суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб.

Доказів оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень відповідачем не надано.

Проте, судом встановлено, що податковий орган, відповідно до змісту позовних вимог та наданих ним доказів, обґрунтовує наявність у ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 80840,47 гривень лише посилаючись на облікову картку платника відповідача, з якої видно, що борг виник із несплати останнім земельного податку з фізичних осіб, який виник у зв`язку з винесенням податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 10.04.2017 № на суму 20159,82 гривень, від 12.03.2018 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 14.03.2019 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 23.03.2020 №-0462 на суму 20159,82 гривень.

На підтвердження надіслання зазначених податкових повідомлень-рішень відповідачем надано докази, які свідчать, що:

- податкове повідомлення рішення № від 10.04.2017 з терміном сплати 18.09.2017 у сумі 20159,82 гривень, в якому зазначено податкову адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , направлялося податковим органом за адресою: АДРЕСА_4 , та повернулося з відділення поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання»;

- податкове повідомлення рішення №-0462 від 12.03.2018 з терміном сплати 01.10.2018 у сумі 20159,82 гривень, в якому зазначено податкову адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , направлялося податковим органом за адресою: АДРЕСА_4 , та повернулося з відділення поштового зв`язку з відміткою, яка не читабельна, тому не можливо встановити з якої саме причини був повернутий конверт;

- податкове повідомлення рішення №-0462 від 14.03.2019 з терміном сплати 02.09.2019 у сумі 20159,82 гривень, в якому зазначено податкову адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , направлялося податковим органом за адресою: АДРЕСА_4 , та повернулося з відділення поштового зв`язку з відміткою, яка не читабельна, тому не можливо встановити з якої саме причини був повернутий конверт;

- податкове повідомлення рішення №-0462 від 23.03.2020 з терміном сплати 05.09.2020 у сумі 20159,82 гривень, в якому зазначено податкову адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , направлялося податковим органом за адресою: АДРЕСА_4 , та повернулося з відділення поштового зв`язку з відміткою «за даною адресою не проживає».

Суд зазначає, що податкова вимога від 05.08.2016 №2487-17, відповідно до якої загальна сума податкового боргу платника податків станом на 04.08.2016 становить 9682,28 гривень, також направлялася на адресу: АДРЕСА_4 , та повернулося з відділення поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, згідно з відповіді на запит від 02.08.2022 №0436-2022-0001408 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи платника податків, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області була наявна податкова адреса ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_2 , проте, податкові повідомлення-рішення на підставі яких виник податковий борг з земельного податку з фізичних осіб надсилалися не на податкову адресу ОСОБА_1 , яка була наявна у Головного управління ДПС у Львівській області та зазначалася податковим органом в податкових повідомленнях-рішеннях, а на адресу АДРЕСА_1 , що є адресою реєстрації ОСОБА_1 , що було встановлено під час розгляду справи, однак яка не проживає за зазначеною адресою, що також було зазначено відділенням поштового зв`язку на одному із конвертів, якій повернувся до податкового органу.

За таких обставин суд приходить до висновку, щодо відсутності узгодженості податкової заборгованості у відповідача у розмірі 80840,47 гривень, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень форми «Ф»: від 10.04.2017 № на суму 20159,82 гривень, від 12.03.2018 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 14.03.2019 №-0462 на суму 20159,82 гривень, від 23.03.2020 №-0462 на суму 20159,82 гривень, якими визначені суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб, оскільки зазначені податкові повідомлення-рішення направлялися контролюючим органом із порушенням наведених законодавчих норм та не можуть вважатися надісланими (врученими) відповідачу, що, відповідно, виключає підстави для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.07.2022 у справі №2340/4232/18.

Згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В частині тверджень відповідача щодо неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору.

Таку оцінку суд може надати під час розгляду справи про правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень.

Аналогічний висновок щодо неправомірності надання судами оцінки податковому повідомленню-рішенню, коли предметом позову є стягнення податкового боргу викладений в постановах Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №810/1760/17 та від 01.04.2019 у справі №810/3556/16.

Аналогічний правовий висновок викладений Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 06.03.2023 у справі №240/16996/21. Ухвалою Верховного Суду від 26.04.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023 у справі №240/16996/21.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 57.3 ст. 57 Кодексу, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п. п. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.

На виконання вказаних положень Податкового кодексу позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу від 05.08.2016 №2487-17, відповідно до якої загальна сума податкового боргу платника податків станом на 04.08.2016 становить 9682,28 гривень та яка була надіслана на адресу: АДРЕСА_4 , проте, конверт повернувся з відділення поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд вчергове зазначає, що згідно з відповіді на запит від 02.08.2022 №0436-2022-0001408 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи платника податків, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Докази оскарження відповідачем податкової вимоги в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на положення пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, нові податкові вимоги платнику податків не надсилалися.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п.56.1 ст.56 ПК України).

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України).

Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є день, що настає після законодавчо встановлених строків для сплати нарахованої суми податкового зобов`язання, у разі адміністративного оскарження - день закінчення процедури адміністративного оскарження, у випадку звернення до суду - день набрання судовим рішенням законної сили.

Тобто, якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує такі до суду, то визначені в них грошові зобов`язання вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку, встановленого для їх сплати.

При вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень на підставі яких виник податковий борг, оскільки такі не є предметом такого правового спору.

В межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягають з`ясуванню і підстави його виникнення: наявність податкових повідомлень-рішень, чинних на час звернення з позовом про стягнення боргу; самостійно визначені суми податкового зобов`язання, тощо.

При цьому, необхідним є встановлення як факту отримання платником податків податкових повідомлень-рішень, а, отже, конкретної календарної дати узгодження визначених в них грошових зобов`язань та своєчасної несплати, так і факту вручення/невручення податкової вимоги про сплату податкового боргу, адже з врученням податкової вимоги закон пов`язує право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань, які включають в себе обов`язок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов`язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків, надісланню такому платнику податкової вимоги, повинно передувати реалізації права суб`єкта владних повноважень на стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду.

Позивачем зазначено, що податковий борг виник у зв`язку з несплатою відповідачем земельного податку з фізичних осіб на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Ф»: від 10.04.2017 №, від 12.03.2018 №-0462, від 14.03.2019 №-0462, від 23.03.2020 №-0462.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту повного погашення. При цьому грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися кількісно, проте у разі зміни суми податкового боргу, зокрема його збільшення, нормами ПК України, не передбачено обов`язку контролюючого органу повторно формувати та вручати платнику податків податкову вимогу.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема в постановах від 19.02.2019 у справі №818/1117/16, від 04.03.2019 у справі №2а-6053/11/1070, від 25.02.2020 у справі №1340/5767/18, від 23.10.2021 у справі №580/1216/20.

Разом з тим, з наявних ІКП за податковим номером , вид бюджету 50 (Місцевий бюджет), код класифікації доходів бюджету 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) станом на 31.12.2019, наявна наступна інформація: в період з 28.05.2019 по 26.08.2019 у платника податків була наявна переплата та станом на 31.05.2019 відсутня заборгованість.

Згідно ІКП за податковим номером , вид бюджету 50 (Місцевий бюджет), код класифікації доходів бюджету 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) станом на 31.12.2020, наявна наступна інформація: заборгованість, всього 577,71 гривень.

Відповідно до ІКП за податковим номером , вид бюджету 50 (Місцевий бюджет), код класифікації доходів бюджету 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) станом на 31.12.2021, наявна тільки інформація: сальдо на початок року (31.12.2020), заборгованість, всього 577,71 гривень.

В той же час, в матеріалах справи наявні ІКП за податковим номером , вид бюджету 50 (Місцевий бюджет), код класифікації доходів бюджету 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) станом на:

- 31.12.2017 в якій наявна інформація: заборгованість, всього 48860,80 гривень;

- 31.12.2018 в якій наявна інформація: заборгованість, всього 69020,62 гривень;

- 31.12.2019 в якій наявна інформація: заборгованість, всього 89180,44 гривень;

- 31.12.2020 в якій наявна інформація: заборгованість, всього 109340,26 гривень;

- 31.12.2021 в якій наявна інформація: сальдо на початок року (31.12.2020) заборгованість, всього 109340,26 гривень.

Таким чином, в матеріалах справи наявні ІКП за податковим номером , вид бюджету 50 (Місцевий бюджет), код класифікації доходів бюджету 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) станом на 31.12.2017 31.12.2021 в яких зазначені зовсім різні суми земельного податку з фізичних осіб, з одних вбачається, що борг був повністю сплачений, а з інших що борг формувався накопичувальним шляхом.

Отже, судом встановлено, що в матеріалах справи, наявні докази, які суперечать одні одним, щодо заборгованості з земельного податку, що унеможливлює перевірку його безперервності до часу подання позову у цій справі, та встановлення відомостей щодо зміни податкового боргу (погашення або збільшення/зменшення), наявність якого обумовила направлення податкової вимоги від 05.08.2016 №2487-17.

Таким чином, судом встановлено відсутність обґрунтування безперервності наявної податкової заборгованості перед бюджетом з часу винесення та скерування на адресу відповідача податкової вимоги від 05.08.2016 №2487-17.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, як податкові повідомлення-рішення на підставі яких виник податковий борг так і податкова вимога надсилалися не на податкову адресу, яка наявна у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що також свідчить про неузгодженість податкової заборгованості у відповідача у розмірі 80840,47 гривень, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення контролюючим органом податкової вимоги від 05.08.2016 №2487-17, що в свою чергу виключає підстави для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення податкової заборгованості з земельного податку з фізичних осіб.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про стягнення боргу з фізичної особи ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12.10.2023.

Суддя Коморний О.І.