Справа № 160/8419/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2023 року Справа № 160/8419/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу № 160/8419/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/8419/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
16.05.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідачем зазначено, що позивачу було відмолено у зарахуванні стажу за період 1979-1988 роки. З`ясувати мову ведення первинних документів в зазначений період, оскільки трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 20.02.1980 російською мовою на прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_2 », а в наданій довідці №193 від 03.08.2016 року про період роботи зазначено, що в документах архівного фонду КСП «Нива» (колгосп «Шлях до комунізму») в книгах обліку розрахунків з оплати праці зазначений у 1980 році ОСОБА_3 ; в 1981 році ОСОБА_1 .; в 1982 році ОСОБА_4 ; в 1983 році ОСОБА_1 ; в 1984 році ОСОБА_2 ; в 1985 році ОСОБА_5 ; 1987 році ОСОБА_2 ; в 1988 році ОСОБА_2 , згідно даних паспорта прізвище, ім`я, по батькові (українською мовою) « ОСОБА_1 », російською мовою « ОСОБА_2 ». У зв`язку з вищевикладеним, підстави для перерахунку пенсії позивачу з зарахуванням до його страхового стажу роботи періодів роботи у колгоспі «Шлях до комунізму» відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 року залучено до участі у справі № 160/8419/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Цією ухвалою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
21.08.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли витребувані копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив та зазначає наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 10.03.2020 року із заявою про призначення пенсії за віком.
Заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 18.03.2020 року позивачу призначена пенсія за віком в розмірі 5 715,64грн. Страховий стаж (неповний) становить 32 роки 2 місяці 17 днів. Страховий стаж до 01.01.2004 року становить 15 років 1 місяць 17 днів, страховий стаж після 01.01.2004 становить 16 років 1 місяць 10 днів.
22.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою щодо перерахунку його пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами про період роботи за 1979-1988 роки для зарахування стажу, набутого до 01.01.2004 року.
У рішенні зазначено, що позивач надав довідку №193 від 03.08.2016 року про період роботи в колгоспі «Шлях до комунізму» за 1979-1988 роки, видану Комунальним закладом «Верхньодніпровським районним трудовим архівом» Верхньодніпровської районної ради. У наданій довідці про період роботи зазначено в 1980 році ОСОБА_3 ; в 1981 році ОСОБА_1 .; в 1982 році ОСОБА_4 ; в 1983 році ОСОБА_1 ; в 1984 році ОСОБА_2 ; в 1985 році ОСОБА_5 ; 1987 році ОСОБА_2 ; в 1988 році ОСОБА_2 , згідно даних паспорта прізвище, ім`я, по батькові (українською мовою) « ОСОБА_1 », російською мовою « ОСОБА_2 ».
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії за віком, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Згідно пункту 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній необхідних записів.
Суд також зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи «Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Положення) та підлягають застосуванню на підставі постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року N 1545-XII, як такі, що не суперечать Конституції та законом України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень).
Згідно з пунктом 6 Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки, зокрема і трудової книжки колгоспника може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 20.02.1980 року наявна наступна інформація про спірні періоди:
Членство в колгоспі:
запис № 1 від 2.7.1979 року - прийнятий до членів колгоспу «Шлях до комунізму» на підставі наказу 2 від 24.6.79 року;
запис № 2 від 26.8.1983 року - виключено із членів колгоспу «Шлях до комунізму», на підставі ст. 38 п.1 КЗОТ УССР (за власним бажанням), на підставі наказу 2 від 29.7.83 року;
запис № 3 від 3.8.1984 року - прийнятий до членів колгоспу «Шлях до комунізму», на посаду механізатора, на підставі наказу 23 від 10.12.84 року;
запис № 4 від 20.11.1985 року - звільнений із членів колгоспу, на підставі ст. 38 п.1 КЗОТ УССР, на підставі наказу 21 від 6.10.1985 року.
Відомості про роботу:
запис № 1 від 20.10.1979 року - прийнятий на роботу на різні роботи у тваринництві, на підставі наказу № 2 від 24.6.79 року.;
запис № 2 від 24.10.1979 року - спрямований на курси трактористів, на підставі наказу № 3 від 24.9.1979 року;
запис № 3 від 20.3.1980 року - спрямований на роботу трактористом 3 бригади, на підставі наказу № 1 від 19.3.1980 року;
запис № 4 від 16.4.1982 року - спрямований на курси шоферів, на підставі наказу № 2 від 15.4.1982 року;
запис № 5 від 25.7.1982 року - після закінчення курсів направлений в автогараж на посаду водія, на підставі наказу № 8 від 24.7.1982 року;
запис № 6 від 26.8.1983 року - звільнений у зв`язку з виключенням із членів колгоспу, на підставі наказу № 2 від 29.7.1983 року;
запис № 7 від 3.8.1984 року - прийнятий на посаду тракториста в 2-е відділення, на підставі наказу № 23 від 10.12.1984 року;
запис № 8 від 20.11.1985 року - звільнений у зв`язку з виходом з колгоспу, на підставі наказу № 21 від 6.10 1985 року;
запис № 9 від 10.03.1987 року - прийнятий на посаду тракториста в 2-ге відділення, на підставі наказу № 6 від 21.3.1987 року;
запис № 10 від 01.12.1988 року - звільнений з роботи за власним бажанням, на підставі наказу № 24 від 01.1.1988 року.
В трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 20.02.1980 року наявна інформація щодо виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві за спірні роки та наявність особових рахунків.
Окремо в трудовій книжці позивача було зазначено, що такі записи зроблено на підставі особових рахунків позивача.
Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці колгоспника щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
З урахуванням того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, в якій є запис про прийняття ОСОБА_1 до членів та на роботу колгоспу «Шлях до комунізму» з 02.07.1979 року по 01.12.1988 року, який засвідчено печаткою установи та підписом відповідальної особи, та інформація про виконання мінімуму трудової участі в громадському господарстві, доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачем щодо розгляду наданих документів при призначені пенсії та безпідставного не прийняття до уваги записів трудової книжки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
В даному випадку, пенсійний орган, обґрунтовуючи свою позицію, посилається на надану архівну довідку №193 від 03.08.2016 року, яка видана Комунальним закладом «Верхньодніпровським районним трудовим архівом» Верхньодніпровської районної ради. Відповідно до зазначеної довідки, періоди роботи з 1979-1988 роки не підлягають зарахуванню до загального страхового стажу, оскільки в довідці зазначено, що в документах архівного фонду КСП «Нива» (колгосп «Шлях до комунізму») в книгах обліку розрахунків з оплати праці зазначений у наявних книгах обліку розрахунків по оплаті праці зазначений в 1980 році ОСОБА_3 /так в документах/, в 1981 році ОСОБА_1 .; в 1982 році ОСОБА_4 /так в документах/, в 1983 році ОСОБА_1 /так в документах/, в 1984 році ОСОБА_2 /так в документах/, в 1985 році ОСОБА_5 /так в документах/, 1987 році ОСОБА_2 /так в документах/, в 1988 році ОСОБА_2 /так в документах/.
Проте, на переконання суду, основний документ, що підтверджує стаж роботи - трудова книжка, містить всі необхідні записи, які підтверджують спірні періоди роботи позивача. В свою чергу, уточнюючі довідки необхідні виключно якщо відсутня трудова книжка, або записи трудової книжки містять не всі записи або неточні записи, що у випадку позивача не встановлено.
Таким чином, суд вважає, що наявні всі підстави для зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи з 02 липня 1979 року - по 26 серпня 1983 року включно, з 03 серпня 1984 року - по 20 листопада 1985 року включно та з 18 березня 1987 року - по 01 грудня 1988 року включно.
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями. Зокрема, частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 22.03.2023 року щодо перерахунку пенсії за віком з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 18.04.2023 року.
Враховуючи задоволення позовної заяви, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, оскільки саме цим суб`єктом владних повноважень порушено права позивача оскаржуваним рішенням.
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди його роботи: з 02 липня 1979 року - по 26 серпня 1983 року, з 03 серпня 1984 року - по 20 листопада 1985 року, з 18 березня 1987 року - по 01 грудня 1988 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розгляну заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 22.03.2023 року з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи: з 02 липня 1979 року - по 26 серпня 1983 року, з 03 серпня 1984 року - по 20 листопада 1985 року, з 18 березня 1987 року - по 01 грудня 1988 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська