Справа № 380/15135/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 рокусправа № 380/15135/23
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул. Батуринська, 2, до військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати протокол Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №6 від 31 травня 2023 року в частині скасування рішення об`єднаної житлової комісії щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., викладеного у пункті 2 протоколу об`єднаної житлової комісії КЕВ міста Львова від 28 лютого 2023 року №2;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виконати вимоги пункту 2 протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №2 від 28 лютого 2023 року та наказу командира В/Ч НОМЕР_4 генерал - майора ОСОБА_3 від 06 травня 2023 року №198 шляхом видачі наказу про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., з 28 лютого 2023 року.

Ухвалою від 19.07.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Позов обґрунтований тим, що з березня 1993 року і по сьогодні позивач проходить військову службу (на теперішній час на посаді начальника протиповітряної оборони у військовій частині НОМЕР_1 ). 22.12.2022 позивач подав рапорт про зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання службового житлового приміщення. Пунктом 2 протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023 вирішено клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема полковника ОСОБА_1 , та його дочки ОСОБА_2 (з 28.02.2023). Проте, командир військової частини НОМЕР_1 протиправно вказаний протокол не затвердив, чим порушив пункт 8 розділу 2 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 (далі Інструкція №380).

Підставою для відмови у затвердженні вказаного протоколу стало те, що позивач не здав штатно-посадове житло за минулим місцем проходження військової служби ( АДРЕСА_3 ). Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки Інструкція №380 не надає право командирам військових частин відмовляти у затвердженні рішення житлової комісії військової частини. Звертає увагу на те, що командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_4 притягнутий до відповідальності за невиконання вимог пункту 8 розділу 2 Інструкції №380 в частині затвердження протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023. Проте, вказаний протокол командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 затверджений так і не був.

В подальшому протоколом засідання Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова від 31.05.202 №6 скасовано рішення Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023 в частині клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема полковника ОСОБА_1 , та його дочки ОСОБА_2 (з 28.02.2023). Позивач вважає вказаний протокол протиправним, оскільки Інструкція №380 не надає право житловим комісіям військових частин скасовувати свої ж рішення. Вважає, що має право на забезпечення службовим жилим приміщенням, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Щодо штатно-посадового житла ( АДРЕСА_3 ) позивач повідомляє, що таке надавалось йому у користування в межах експерименту, встановленого наказом Міністра оборони України №40 від 31.01.2019. Водночас, за процедурою, передбаченою Інсрукцією №380, житло позивачу не надавалось.

18.08.2023 до суду від представника відповідача військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 позивач вже забезпечувався службовим житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_4 і до цього часу зазначену квартиру не здав. Перебування згаданої квартири у володінні і користуванні позивача підтверджується як довідкою складеною житловою комісією КЕВ м.Львова, так і постановою Личаківського районного суду м.Львова від 30.02.2022 у справі №463/4827/22. Вказане, на думку представника відповідача, спростовує доводи позивача про те, що він має право зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання службового житлового приміщення.

Також представник відповідача звертає увагу на пункт 3 розділу 1 Інструкції №380, згідно з яким військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями за умови здачі службового житла за попереднім місцем служби. Оскільки позивач не здав службового житла, яке він отримав за попереднім місцем служби (військова частина НОМЕР_5 ), то він не міг забезпечуватися службовим житлом у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно рішення ОЖК оформлене протоколом №2 від 28.02.2023 не могло бути виконане та підлягало скасуванню.

Крім того зазначає, що вимога про скасування протоколу ОЖК №6 від 31.05.2023 є неналежним способом захисту, оскільки сам по собі протокол не є документом, який породжує чи припиняє права та обов`язки.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею), полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., з 28 лютого 2023 року, то така не підлягає задоволенню, оскільки видача таких наказів не відноситься до повноважень командира військової частини НОМЕР_1 .

23.08.2023 до суду від відповідача квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, військової частини НОМЕР_1 надійшли пояснення, в яких відповідач проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що житлові права позивача забезпечено за попереднім місцем служби у військовій частині НОМЕР_5 , шляхом надання службового житла, яке він не здав компетентним органам при переведенні до нового місця служби, у зв`язку з чим не може бути взятий на облік потребуючих поліпшення житлових умов за рахунок Міністерства оборони України.

29.08.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він повторно зазначає, що житлову квартиру у м.Винники він не отримував за процедурою, визначеною Інструкцією №380, оскільки відсутнє рішення командира військової частини НОМЕР_1 / НОМЕР_5 про взяття його на облік як особи, яка потребує поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення службовим житловим приміщенням, що є початковим етапом процедури, передбаченої Інструкцією №380. Вказане службове приміщення позивач отримав на підставі наказу Міністерства оборони України №40 від 31.01.2019 Про проведення експерименту із забезпеченням службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України.

Позивач спростовує доводи відповідача про те, що протокол житлової комісії не може бути об`єктом оскарження у адміністративному процесі. Звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верхового Суду від 08.06.2022 у справі №362/643/21, згідно з якою спори з приводу проходження позивачами військової служби як різновид публічної служби належать до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначає, що рішення об`єднаної житлової комісії затверджується командиром військової частини підрозділу, який відповідає за організацію роботи об`єднаної житлової комісії, та оголошується в наказі командиром військової частини за місцем проходження служби. Однак, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 вказаної вимоги не виконав, чим порушив вимоги пункту 8 розділу 2 Інструкції №380.

20.09.2023 до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Вказані заперечення обґрунтовані тим, що отримане позивачем житло у м.Винники має статус службового. Пунктом 3 розділу 1 Інструкції №380 передбачено, що право на забезпечення службовим житлом мають військовослужбовці, крім тих, які не здали службове житло за попереднім місцем служби. Тому той факт, що вказане житло надане позивачу на виконання вимог наказу Міністерства оборони України №40 від 31.01.2019 Про проведення експерименту із забезпеченням службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, а не відповідно до вимог Інструкції №380, не змінює правовий статус вказаного житла.

Також відповідач акцентує увагу на тому, що позивач оскаржує протокол житлової комісії, натомість об`єктом оскарження в адміністративному судочинстві може бути рішення житлової комісії, оформлене відповідним протоколом.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі. Рішення об`єднаної житлової комісії затверджується командиром військової частини підрозділу, який відповідає за організацію роботи об`єднаної житлової комісії, та оголошується в наказі командиром військової частини за місцем проходження військової служби. Зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №334-АД від 26.06.2023 оголошено пункт 1 рішення ОЖК КЕВ м.Львова, оформленого протоколом №2 від 28.02.2023, а в оголошенні пункту 2 вказаного рішення відмовлено, у зв`язку з його скасуванням. Проте, позивач не просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 оголосити рішення ОЖК КЕВ м.Львова, а просить зобов`язати командира військової часини НОМЕР_1 видати наказ про взяття позивача на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов.

25.09.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він посилається на постанову Верховного Суду у справі №757/3099/18-а від 13.04.2023, в якій роз`яснюється право суду вийти за межі позовних вимог з метою застосування найбільш ефективного способу захисту прав позивача.

11.10.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він визнає факт забезпечення штатно-посадовим житлом за адресою: АДРЕСА_3 . Водночас, заперечує факт належності йому квартири АДРЕСА_5 , оскільки така належить його колишній дружині ОСОБА_5 , оскільки приватизована нею після розірвання шлюбу з позивачем. Таким чином, на праві власності позивач не володіє жодним житловим приміщенням.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Суд встановив, що з 30.03.1993 позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, зокрема з 14.12.2022 у військовій частині НОМЕР_1 .

22.12.2022 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання службового житлового приміщення.

Пунктом 2 протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023 вирішено:

- згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції №380 полковнику ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні на квартирний облік у ОЖК КЕВ м.Львова, у зв`язку з тим, що згідно з довідкою додаток №17, виданою КЕВ м.Львова 22.02.2023 №575.22, він був забезпечений за рахунок Міністерства оборони України постійним житлом за адресою: АДРЕСА_6 та штатно-посадовим житлом за адресою: АДРЕСА_3 ;

- згідно з пунктом 1, 6 розділу VI Інструкції №380 клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями, полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 особи: він, дочка ОСОБА_2 2003 р.н., з 28.02.2023. Вказаний витяг листом від 14.03.2023 №375/948 направлений командиру військової частини НОМЕР_1 для оголошення в наказі.

06.04.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив повідомити йому причини незатвердження протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023.

Згідно з листом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 №1226 Про надання відповіді на рапорт рішення об`єднаної житлової комісії КЕВ м.Львова має затверджувати начальник КЕВ м.Львова, а не командир військової частини. Крім того повідомлено, що оскільки позивач не здав штатно-посадове житло за адресою: АДРЕСА_3 , отримане за минулим місцем проходження військової служби, то у позивача є можливість проживати у межах Львівського гарнізону.

17.04.2023 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_4 , у якому просив призначити службову перевірку за фактом невиконання командиром військової частини НОМЕР_1 вимог Інструкції №380.

За результатом розгляду вказаного рапорту позивача наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 06.05.2023 №198 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності на командира військової частини НОМЕР_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, зобов`язано його виконати вимоги пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380. Крім того, командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язано доповісти про стан виконання вимог пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380.

04.04.2023 командир військової частини НОМЕР_1 листом №1109 повідомив ОЖК КЕВ м.Львова про те, що позивач не здав службове житло за попереднім місцем служби, що унеможливлює його постановлення на облік як особи, що потребує покращення житлових умов.

Згідно з витягом з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії КЕВ м.Львова №6 від 31.05.2023 скасовано рішення ОЖК щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями, полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 особи: він, дочка ОСОБА_2 2003 р.н., з 28.02.2023. Вказаний витяг листом від 14.03.2023 №375/948 направлений командиру військової частини НОМЕР_1 для оголошення в наказі.

Не погоджуючись з вказаним протоколом засідання об`єднаної житлової комісії КЕВ м.Львова №6 від 31.05.2023 та бездіяльністю командира військової частини НОМЕР_1 позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціальної) - захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон України №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону України № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону України № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2019 №380 затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі Інструкція №380).

Пунктом 3 розділу І Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства.

У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах (далі - службова жила площа) або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції №380 військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції №380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).

До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку.

Згідно з пунктом 8 розділу ІІ Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Рішення об`єднаної житлової комісії затверджується командиром військової частини підрозділу, який відповідає за організацію роботи об`єднаної житлової комісії, та оголошується в наказі командиром військової частини за місцем проходження військової служби.

Прийняття рішень про забезпечення житловою площею командира військової частини здійснюється житловою комісією військової частини, затверджується та оголошується в наказі старшим начальником за підпорядкованістю.

Суд встановив, що підставою для прийняття оскарженого рішення Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оформленого протоколом №6 від 31 травня 2023 року, в частині скасування рішення об`єднаної житлової комісії щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., викладеного у пункті 2 протоколу об`єднаної житлової комісії КЕВ міста Львова від 28 лютого 2023 року №2, стала інформація про наявність у позивача службового житла, не зданого за попереднім місцем служби.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 04.01.2021 №3 на виконання вимог наказу Міністерства оборони України №40 від 31.01.2019 Про проведення експерименту із забезпеченням службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України здійснено розподіл службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 командиру військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 на сім`ю з двох осіб (дочка 2003 року народження).

Пунктом 3 розділу І Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що вказане житло надане йому у користування на виконання вимог наказу Міністерства оборони України №40 від 31.01.2019 Про проведення експерименту із забезпеченням службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, а не в порядку, передбаченому Інструкцією №380.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що пункт 3 розділу І Інструкції №380 пов`язує право військовослужбовця на отримання службового жилого приміщення з відсутністю у нього іншого службового житла, незданого за попереднім місцем служби. При цьому вирішальним є правовий статус такого житла (службове житло за попереднім місцем служби), а не порядок, за яким таке надавалось.

Таким чином, наявність у позивача службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , не зданого за попереднім місцем служби, унеможливлює його взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею).

Щодо доводів позивача про неможливість суб`єктом владних повноважень самостійно скасувати власне рішення, суд зазначає таке.

Згідно з правовими висновками Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, та відображені у постанові Верховного Суду від 24.12.2021 у справі №160/8226/20, рішення суб`єкта владних повноважень (предметом аналізу були рішення органу місцевого самоврядування) та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє суб`єкта владних повноважень права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

У цій справі суд також враховує, що оскаржене рішення прийняте з метою усунення негативних наслідків, які могло б спричинити взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням, військовослужбовця, у якого наявне інше службове житло, нездане за попереднім місцем служби.

Суд у цьому контексті звертає увагу на усталену практику ЄСПЛ стосовно розкриття змісту принципу «належного урядування». Зокрема, у пунктів 71 рішення у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Moskal v. Poland», заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Pincova and Pine v. the Czech Republic», заява № 36548/97, пункт 58).

У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Moskal v. Poland», заява №10373/05, пункт 69, рішення ЄСПЛ у справах «Pincova and Pine v. the Czech Republic», заява №36548/97, пункт 53 та «Toscuta and Others v. Romania», заява №36900/03, пункт 38).

З урахуванням викладеного, суд висновує про правомірність рішення Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оформленого протоколом №6 від 31 травня 2023 року, в частині скасування рішення об`єднаної житлової комісії щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., викладеного у пункті 2 протоколу об`єднаної житлової комісії КЕВ міста Львова від 28 лютого 2023 року №2.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оформленого протоколом №6 від 31 травня 2023 року, в частині клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., викладеного у пункті 2 протоколу об`єднаної житлової комісії КЕВ міста Львова від 28 лютого 2023 року №2, а тому у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити повністю.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 виконати вимоги пункту 2 протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №2 від 28 лютого 2023 року, то така задоволенню не підлягає, оскільки є похідною вимогою від основної вимоги, у задоволенні якої відмовлено повністю.

Суд також враховує відповідь Головної інспекції Міністерства оборони України на звернення ОСОБА_1 від 14.08.2023 №К-48550, згідно з якою у діях командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у затвердженні протоколу ОЖК КЕВ м.Львова №2 від 28 лютого 2023 року порушень не виявлено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик