Справа № 360/780/23
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 жовтня 2023 року м. ДніпроСправа № 360/780/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Зоря» до Головного управління ДПС у Луганській області області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду з Першого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду надійшла справа №360/780/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Зоря» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.08.2021 №06 на суму 406138,61 грн (далі ППР).

Ухвалою суду від 28.09.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

09.10.2023 на виконання зазначеної ухвали представником позивача надано квитанцію про сплату судового збору, документи на підтвердження повноважень Чернецова Олександра Івановича видавати довіреність № 45к від 24.02.2023 та обґрунтування звернення з даним позовом до Луганського окружного адміністративного суду з відповідними доказами на підтвердження такого обґрунтування.

Представником позивача також заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» від 06.08.2021 № 06, та позивачем на адресу Державної податкової служби України подано скаргу на зазначене ППР. Рішення про залишення скарги без задоволення отримано 09.02.2022. Проте, всі первинні документи за період з дати реєстрації Товариства до моменту перереєстрації 15.07.2022 знаходяться на території, яка тимчасово окупована.

У зв`язку з тим, що податковий борг у сумі 406 138,61 грн виник лише 05.12.2022, позивач дізнався про його наявність лише 12.12.2022 через електронний кабінет платника податків, а тому не міг реалізувати своє право на судове оскарження ППР, починаючи з 15.07.2022, у зв`язку з відсутністю документів та відсутністю заборгованості.

Крім того, 15 березня 2022 року Верховною радою України прийнято Закон України № 2120-ІХ, яким ст. 102 ПКУ доповнено новим пп. 102.9, згідно якого на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану що вводиться в Україні зупиняється перебіг строків, визначених Податковим кодексом України, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З метою отримання копій акту від 08.07.2021 №1780/12-32-07-06-12/36999957, податкового повідомлення-рішення від 06.08.2021 №06, скарги на податкове повідомлення-рішення від 06.08.2021р. №06 та рішення №2082/6/99-00-06-01-02-06 від 03.02.2022 позивач звертався до контролюючого органу шляхом направлення адвокатських запитів та 03.01.2023 отримав від ДПС України відповідь №220/6/99-00-07-05-02-06 03.01.2023, якою відмовлено в наданні документів та запропоновано звернутися до ГУ ДПС у Запорізький області.

Вже після усіх можливих заходів для отримання документів 11.01.2023 позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про скасування ППР на підставі ч. 2 ст. 7 КУзПБ.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Загальні норми процедури судового оскарження у публічно-правових спорах регулюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, КАС України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як уже зазначено, частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, у тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Отже, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу. Водночас згідно з пунктом 56.19 статті 56 ПК України за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

З позовної заяви вбачається, що позивач скористався правом адміністративного оскарження ППР, отже позивач мав право для судового оскарження ППР протягом місяця з дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження, тобто з 10.02.2022.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перереєструвався у Запорізькій області 15.07.2022 та 11.01.2023 (тобто, через п`ять з половино місяців) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою щодо скасування ППР на підставі ч. 2 ст. 7 КУзПБ.

Отже, позивачем пропущений визначений законодавством місячний строк звернення до суду.

Посилання позивача на те, що про наявність боргу йому стало відомо лише 12.12.2022 через електронний кабінет платника податків суд вважає незмістовним, оскільки позивачу було достеменно відомо про наявність прийнятого ППР ще у лютому 2022 року, що підтверджується самим позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду.

Позивач зазначає, що з метою отримання втрачених документів представник позивача звертався до контролюючого органу шляхом направлення адвокатських запитів від 13.12.2022, 19.12.2022 та 28.12.2022. Отже, дії для отримання втрачених документів представник позивача почав вчиняти лише через 5 місяців після перереєстрації позивача.

Також суд зазначає, що втрата позивачем оскаржуваного ППР не є об`єктивною підставою неможливості звернення до суду у визначений строк, оскільки КАС України передбачені заходи щодо витребування у відповідача доказів у разі їх відсутності у позивача.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 44.5 статті 44 ПК України визначено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення первинних документів платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Однак, позивачем не зазначено про виконання ним обов`язку щодо відновлення втрачених документів протягом визначеного пунктом 44.5 статті 44 ПК України строку.

Посилання позивача на пункт 102.9 статті 102 ПК України суд не приймає до уваги, оскільки на момент звернення позивача до Луганського окружного адміністративного суду з цим позовом у справі №360/780/23 17.07.2023 зазначений пункт виключено на підставі Закону № 3219-IX від 30.06.2023.

Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі № 826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

У постанові від 17.09.2020 (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

У численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 308/12874/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі № 805/3881/18-а від 01 грудня 2020 року у справі № 807/658/18, від 05 березня 2021 року у справі № 140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що «поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У зв`язку з викладеним, вказані представником позивача в заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнаються судом неповажними, оскільки такі обставини не можна вважати об`єктивно непереборними, такими, що не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Отже, позивачу необхідно надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Згідно з частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на 5 календарних днів з дня отримання ухвали про продовження строку.

Керуючись статтями 121, 160, 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Зоря» строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) календарних днів з дня отримання даної ухвали суду.

Запропонувати позивачу протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного підпису заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяС.В. Борзаниця