Справа № 420/17368/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/17368/22

Головуючий І інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 16.02.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2015р. та 2017р. без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (Військової частини НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату йому грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у вересні 2016р. та 2017р. з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, ураховуючи раніше виплачені суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення у вересні 2016р. та 2017р. відповідач не враховував щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі - 5010,26 грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) стосовно розрахунку позивачу розміру грошової допомоги на оздоровлення за період з 2016р. по 2017р. без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди. Зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017р.р., з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату донарахованих сум.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 15.03.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2023р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

23.03.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - капітан 2 рангу ОСОБА_1 проходив військову службу, у тому числі на посаді помічника регіонального управління з питань міжнародного співробітництва, та наказом начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Держприкордонслужби від 18.11.2020р. №246-ОС звільнений з військової служби у запас на підставі п.п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вислуга років (календарна) позивача становить 24 роки 3 місяці 2 дні, а пільгова - 2 роки 8 місяців 24 дні.

24.12.2020р. наказом начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Держприкордонслужби №308-ОС позивача було виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Однак, у вересні 2016р. та 2017р. допомога на оздоровлення була виплачена позивачу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, соціальним захистом військовослужбовців вважається діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або ж тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У ч.ч.2,3,4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

При цьому, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені у відповідності до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007р. №1294 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається із посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом ч.ч.1,2 ст.10-1 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.

Частиною 3 ст.15 Закону №2011-XII регламентовано, що військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Згідно з п.1.2 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби» (затв. наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 20.05.2008р. №425, в редакції, яка діяла в період спірних правовідносин), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.

Відповідно до п.3.7.1 Інструкції №425, військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Виходячи з обставин даної справи, варто зазначити про те, що у спірному періоді, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010р. №889, якою установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:

- військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Держприкордонслужби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

- військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у пп.1, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 01.04.2013р. - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення;

з 01.09.2013р. - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення;

з 01.01.2014р. - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення;

з 01.04.2014р. - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення;

з 01.07.2014р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

- військовослужбовцям Держприкордонслужби (крім тих, що зазначені в пп.1, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

У п.2 Постанови КМУ №889 (на момент спірних правовідносин) передбачалось, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої п.1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Держприкордонслужби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання Постанови №889, МВС України було видано наказ, яким затверджено «Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби» від 02.02.2016р. №73.

Згідно з п.3 Інструкції №73, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат (п.8 Інструкції № 73).

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у світлі доводів учасників справи та наявних в матеріалах даної справи доказів, колегія суддів наголошує, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначається законом, а тому не може бути звужена положеннями підзаконних нормативно-правових актів.

Зміст Постанови №889 беззаперечно свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Факт віднесення цієї винагороди до «щомісячних» видів грошового забезпечення було підтверджено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі №522/2738/17, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Одночасно сліз зауважити, що встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Отже, виключивши піднормативним актом щомісячну додаткову грошову винагороду зі складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат МВС України дійсно вийшло за межі наданого предмету регулювання порядку виплати такої винагороди.

Більш того, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Таким чином, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що розрахунок грошової допомоги на оздоровлення повинен проводитися з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Як уже зазначалося вище, характер грошової винагороди, що передбачена Постановою №889, досліджувався Великою Палатою Верховного Суду, а необхідність врахування цієї винагороди у складі грошового забезпечення також підтримана позиціями, викладеними Верховним Судом у його постановах від 10.11.2021р. у справі №825/997/17 та від 26.01.2022р. у справі №520/8887/2020.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Окрім того, апелянт в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції направляв ухвалу про відкриття провадження у справі та примірник позовної заяви на електронну адресу, однак відповідач не підтвердив отримання даного електронного листа, у зв`язку з чим відповідач не був повідомлений про розгляд справи у суді попередньої інстанції та не міг скористатись процесуальними правами, встановленими КАС України.

Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно п.п.5.8 п.5 «Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (затв. рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021р. №1845/0/15-21), офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або ж адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

Офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в ЄСІТС, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені.

При цьому, ідентифікатором для юридичних осіб зазвичай є ідентифікаційний код юридичної особи, для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - ідентифікаційний номер платника податків фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номера - серія та номер паспорта громадянина). Доменним іменем є ім`я у домені «mail.gov.ua»).

Аналогічних висновків щодо належності електронної адреси з доменним ім`ям « gov.ua » дійшов і Верховний Суд у постановах від 01.06.2022р. у справі №761/42977/19, від 10.02.2022р. у справі №359/5063/21 та від 27.10.2021р. у справі №279/5407/20.

Відповідно до ч.6 ст.251 КАС України, днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законодавством порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріалами справи встановлено, що судом першої інстанції 19.01.2023р. на електронну адресу: направлено відповідачу електронний лист з додатками, а саме: ухвала та позов

При цьому, колегія суддів зазначає, що електронна адреса: є офіційною електронною поштою, яка, зокрема, зазначена відповідачем в апеляційній скарзі, що дає підстави вважати, що відповідач виявляє бажання та не заперечує про обмін процесуальними документами на вказану електронну адресу.

У контексті даного доводу відповідача, колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.04.2022р. у справі №522/18010/18, правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) судочинства.

Судова колегія зазначає, що під час апеляційного розгляду справи апелянт в повному обсязі реалізував своє право на надання заперечень щодо позовної заяви.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 12.10.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко