Справа № 420/16197/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05 липня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за період з січня 2023 року по 01 червня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення для військовослужбовців за період з січня 2023 року по 01 червня 2023 року.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивач зазначає, що у зв`язку з військовою агресією РФ, він був зарахований до в/ч НОМЕР_1 . Наказ про зарахування до військової частини НОМЕР_1 , він на руки не отримував.

У зв`язку з травмою, що була отримана ним під час несення військової служби - забій грудної клітки справа, постійно перебував на лікуванні, має стійку втрату працездатності, починаючи з 05.08.2022 року по сьогоднішній день.

Наказ про звільнення з військової служби, він не отримував та не був з ним ознайомлений.

Таким чином, зазначає, що він має право на отримання грошового забезпечення передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20,12.1991 № 2011-ХП (далі Закон) та постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 за весь період лікування аж до повного одужання або до звільнення його з лав ЗСУ на підставі наказу.

Однак, як видно з виписки по картковому рахунку від 19.06.2023 року, позивач не отримав у період з січня 2023 року по 01.06.2023 року грошове забезпечення в повній мірі, що передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХП (далі Закон) та постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168.

Отже, вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відзив на адміністративний позов обґрунтовано наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та в цілому зазначає, що письмових звернень від позивача, до безпосереднього свого командування щодо стану здоров`я та направлення в медичний заклад для оздоровлення, а потім проходження ВЛК в журналах стройової частини і медичної частини не зафіксовано. Таким чином, звернення позивача до медичного закладу та неприбуття до місця знаходження військової частини НОМЕР_1 після закінчення стаціонарного

лікування є незаконними і безпідставними, тим більше, що він самовільно продовжив своє лікування не у військовому медичному закладі. Вочевидь, звернення до суду з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування і виплати грошового забезпечення з січня 2023 року по червень 2023 року, є безпідставними, а ОСОБА_1 намагається уникнути відповідальності за вчинені військові кримінальні правопорушення. Отже, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо прийняття судом рішення в частині нарахування

і виплати грошового забезпечення з січня 2023 року по червень 2023 року є безпідставними та задоволеними бути не можуть. Також відповідач зазначив, що з позивачем було проведено розрахунок ще до винесення ухвали про відкриття провадження - йому було нараховано і виплачено 18 383 грн. 82 коп.

Процесуальні дії

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено перше судове засідання на 19 липня 2023 року об 10 год. 00 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, у залі судових засідань №30.

Зазначеною ухвалою суду також витребувано з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) належним чином засвідчені копії наступних документів: витягу із наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 на повне забезпечення; довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (Додаток 6 до Постанови); витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 про нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 ; витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 про введення ОСОБА_1 в зону бойових дій; витяг із наказу про виведення із зони бойових дій ОСОБА_1 ; довідки про обставини травми отриману 21.05.2022 року; довідка про обставини травми отриману 17.03.2023 року; військового квитка ОСОБА_1 .

28 серпня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доданими доказами (вхід. № 29143/23).

30 серпня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. № ЕП/34271/23).

11 вересня від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення (вхід. № 30573/23).

Ухвалою суду на місці від 26.09.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання № 1944541 вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача та відповідача, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Відповідно до паспорта серії НОМЕР_3 виданий Знам`янським МРВУ МВС України в Кіровоградській області від 01.02.1997 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із військовою агресію РФ позивач добровільно вступив до лав ТРО в Олександрівському районі. 3 17 травня 2022 року направлений до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.05.2022 року №137, солдата ОСОБА_1 призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_4 (по особовому складу) від 07 травня 2022 року №45-РС на посаду старшого стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу він прибув із Кропивницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Кропивницький для подальшого проходження служби в місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , з 17 травня 2022 року зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважався таким, що з 17 травня 2022 року справи та посаду прийняв.

Згідно довідки від 30.08.2023 року №140/1000 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України - ОСОБА_1 в період з 13.09.2022 р. по 21.11.2022 р., з 23.11.2022 р. по 04.12.2022 р., з 22.05.2023 р. по 04.07.2023 р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (підстава - витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 ).

21.05.2022 року під час виконання військових тактичних завдань позивач зазнав травми забій грудної клітки справа. Військовим комісаріатом направлений в КНП «КОЛ КОР» на обстеження. За результатами огляду був госпіталізований в торакальне хірургічне відділення.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5037 від 13.06.2022 року рекомендовано відновлювальне лікування у зв`язку з забоєм та розривом правої легені. Обмеження фізичних навантажень.

На підставі довідки військово-лікарської комісії №61 від 13 червня 2022 року був направлений у відпустку за станом здоров`я строком на 30 днів.

Окрім того, відповідно до вищезазначеної довідки встановлено, що отримана травма пов`язана з проходженням військової служби.

Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №3403 від 27.07.2022 року закладу охорони здоров`я - військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 через погане самопочуття змушений був знову проходити лікування. Рекомендовано до подальшого стаціонарного обстеження та лікування у відділені торакальної хірургії медичного закладу.

Відповідно до довідки №193 від 11.08.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні з 27.07.2022 року по 11.08.2022 року у КНП «Чернігівська обласна лікарня» ЧОР, м. Чернігів.

Згідно виписки №9438 від 11.08.2022 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого встановлено діагноз: правобічний ексудативний плеврит неспецифічного ґенезу. Супутні захворювання ІХС. Стенокардія напруги ПФК (клінічно). Дифузний кардіосклероз ГХП ст., 2 ст., ризик 4. СНІБ-Аст. зі зниженою систолічною функціє. ЛШ. (ФВ-36-38). Хронічне обструктивне захворювання легень, середньої тяжкості, група В, ф. загострення. Больова емфізема легень. ДН II ст. Рекомендовано подальше лікування.

Як зазначено у виписному епікризі із медичної карти стаціонарного хворого №3849 від 15.08.2022 року закладу охорони здоров`я в/ч НОМЕР_5 було надано позивачу відпустку за станом здоров`я за висновком ВЛК від 15.08.2022 року на 30 календарних днів та необхідність проходження ВЛК після відпустки для визначення ступеню придатності до військової служби з відповідними документами.

Окрім того, позивача було направлено на подальше проходження лікування та відпустки до військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, під час проходження військової служби, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 04.12.2022 року по 21.12.2022 року у м. Костянтинівка з діагнозом «Позалікарняна двобічна пневмонія, ЛН 2-3, ХОЗЛ Зет., емфізема легень, правобічний осумкований плеврит, центролобулярна емфізема легень з формуванням булл». Під час лікування встановлено ознаки кардіомегалії, легеневої гіпертензії.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №05326 від 29.12.2022 року з м. Костянтинівка позивач був направлений до м. Дніпро з метою до обстеження.

22.12.2022 року позивач переведений до КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургїї ДОР», стан важкий.

На підставі обстеження та лікування у вищезазначеному закладі позивачу була надана довідка №437 про тимчасову непрацездатність з 22.12.2022 року по 29.12.2022 року.

Для подальшого лікування позивач був переведений до військового шпиталю.

На підставі довідки військово-лікарської комісії від 30.12.2022 року, що була проведена в м. Дніпро у військовій частині НОМЕР_6 було зазначено, що на підставі статті 38-а графи Розкладу хвороб визнаний непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Однак, позивача не було звільнено з військової частини та він продовжував перебувати у розташуванні військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до первинно медичної картки від 17.01.2023 року, виписного епікризу з історії хвороби №524 від 20.01.2023 року, довідки №188 від 21.01.2023 року позивач під час проходження військової служби отримав відмороження 1-2 -3 ст. пальців обох ступнів.

01.02.2023 року позивачу було ампутовано передній відділ лівої ступні.

03.03.2023 року позивач був евакуйований до м. Вінниці до ВМКЦ ЦР де було проведено медикаментозне лікування.

21.03.2023 року позивач був направлений до КНП «КОЛ КОР», де знаходився до 07.04.2023 року.

Так відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №343 від 07.04.2023 року позивачу було встановлено необхідність продовження лікування та медичної реабілітації в умовах КНП «ОКГ ВВ КОР» терміном до 14 днів.

Відповідно до довідки №1442 від 20.04.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ОКГ ВВ КОР».

Згідно з виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1181 хірургічного відділення від 20.04.2023 року та за висновком ВЛК №191 від 20.04.2023 року позивачу надано відпустку за станом здоров`я на 30 днів.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.05.2023 року №142 позивач вважається таким, що прибув з відпустки за станом здоров`я в місце дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 22 травня 2023 року.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2023 року №185 солдата призваного під час загальної мобілізації ОСОБА_1 , який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати таким, якого звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04 липня

2023 року №163-РС з військової служби у відставку відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) та був виключений зі списків особового складу частини, а також з усіх видів забезпечення.

Як зазначає позивач, військова частина НОМЕР_1 безпідставно припинила нараховувати позивачу в повній мірі грошове забезпечення передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон) та постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі - Постанова № 168) у період з січня 2023 року по 01 червня 2023 року, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232- XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХП (далі Закон) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта статті 9 Закону).

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної до 28.02.2018 року) було установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення військовослужбовців це гарантовані грошові кошти, які держава виплачує військовим.

Згідно п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Відповідно до п.2 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

У відповідності до п. 3 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно п. 15 Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується: серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки (ч. 5 Розділу 6 Порядку).

Згідно Розділу 16 Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової

служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова) із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів № 217 від 07.03.2022 року, № 350 від 22.03.2022 року, № 400 від 01.04.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 793 від 07.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00грн. та до 100 000,00 грн.

Абзацом першим пункту 1 вказаної Постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення

зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 пункту 1 встановлено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно до положень абзацу 5 пункту 1 до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького

складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 р. №168 у розмірі до 100 000,00 грн., зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці

для лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.

Встановлені вище обставини та надані позивачем документи свідчать, про те, що позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, та перебував, зокрема, в період з січня 2023 року по 21 травня 2023 року на стаціонарному лікуванні та у відпустах за станом здоров`я наслідок цього поранення.

Так, зокрема, судом встановлено, що на підставі довідки військово-лікарської комісії від 30.12.2022 року, що була проведена в м. Дніпро у військовій частині НОМЕР_6 було зазначено, що на підставі статті 38-а графи Розкладу хвороб визнаний непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Однак, позивача не було звільнено з військової частини та він продовжував перебувати у розташуванні військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до первинно медичної картки від 17.01.2023 року, виписного епікризу з історії хвороби №524 від 20.01.2023 року, довідки №188 від 21.01.2023 року позивач під час проходження військової служби отримав відмороження 1-2 -3 ст. пальців обох ступнів.

01.02.2023 року позивачу було ампутовано передній відділ лівої ступні.

03.03.2023 року позивач був евакуйований до м. Вінниці до ВМКЦ ЦР де було проведено медикаментозне лікування.

21.03.2023 року позивач був направлений до КНП «КОЛ КОР», де знаходився до 07.04.2023 року.

Так відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №343 від 07.04.2023 року позивачу було встановлено необхідність продовження лікування та медичної реабілітації в умовах КНП «ОКГ ВВ КОР» терміном до 14 днів.

Відповідно до довідки №1442 від 20.04.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ОКГ ВВ КОР».

Згідно з виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1181 хірургічного відділення від 20.04.2023 року та за висновком ВЛК №191 від 20.04.2023 року позивачу надано відпустку за станом здоров`я на 30 днів.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.05.2023 року №142 позивач вважається таким, що прибув з відпустки за станом здоров`я в місце дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 22 травня 2023 року.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2023 року №185 солдата призваного під час загальної мобілізації ОСОБА_1 , який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати таким, якого звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04 липня 2023 року №163-РС з військової служби у відставку відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) та був виключений зі списків особового складу частини, а також з усіх видів забезпечення.

При цьому, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, а також підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 19.06.2023 року та Інформаційною довідкою щодо здійснених у період з 01.01.2023 року по 04.07.2023 року виплат військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 , позивачу у період з 01.01.2023 року по 01.06.2023 року відповідачем не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон) та постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, чим з боку відповідача допущено протиправну бездіяльність.

У пункті 23 рішення у справі «Кечко проти України» ЄСПЛ зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Нездійснюючи тривалий час виплату позивачу у повному обсязі грошового забезпечення, відповідач, діяв з порушенням принципів "належного урядування" та "правомірних очікувань", сформульованих у судовій практиці ЄСПЛ.

Суд зазначає, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

За встановлених судом обставин, не нарахування та не виплата позивачу належної суми грошового забезпечення, свідчить саме про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим суд, керуючись положеннями статті 9 КАС України, вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача та визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 за період з 01 січня 2023 року по 01 червня 2023 року.

Отже, належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення для військовослужбовців у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 за період з 01 січня 2023 року по 01 червня 2023 року, з урахуванням проведених виплат за цей період.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 за період з 01 січня 2023 року по 01 червня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення для військовослужбовців у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 за період з 01 січня 2023 року по 01 червня 2023 року, з урахуванням проведених виплат за цей період.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя С.О. Cтефанов