Справа № 360/1251/23
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 жовтня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1251/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2023 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому заявлено такі вимоги: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.09.2023 П/С № 91 «Про відмову в оформленні та виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 »; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити позивачу в особі її представника суму пенсії, що належала матері позивача і залишилась недоотриманою у зв`язку зі смертю, з 01.04.2016 по момент смерті, як члену сім`ї померлого пенсіонера, яка проживала з нею разом на день смерті та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за весь період прострочення пенсійних виплат померлого пенсіонера, розрахувавши її розмір за методикою відповідно статті третьої Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати»; направити на адресу Пенсійного фонду України окрему ухвалу в порядку ст. 249 КАС України у зв`язку з систематичним порушенням підконтрольним Управлінням вимог чинного законодавство, що вже прямо встановлено судовими рішеннями.

Розглянувши матеріали позову, суд дійшов такого.

Позовну заяву підписано представником позивача Самойленком Павлом Сергійовичем за довіреністю 61АА8181152, виданою 09.08.2021 та посвідченою нотаріусом Каменськ-Шахтинського нотаріального округу Ростовської області російської федерації Куркіною Г.А.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

Документи, що підтверджують повноваження представників, визначені статтею 59 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частинами першою, другою цієї статті повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 № 2709-IV (далі Закон № 2709-IV) документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 34 Закону № 2709-IV порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Конституцією України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9).

Відповідно до чинної на час видачі довіреності статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка була ратифікована Верховною Радою України 10 листопада 1994 року та 14 липня 1995 року набула чинності для України, документи, що на території однієї з договірних сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Законом України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р.» зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року, яка ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 р. «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах», та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, який ратифіковано Законом України № 140/98-ВР від 03.03.1998 р. «Про ратифікацію Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р.», та анонсовано вихід з Конвенції та Протоколу до неї.

Вказаний Закон опубліковано у газеті «Голос України», та з 23.12.2022 він набрав чинності.

Згідно зі статтею 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, згідно з якою зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

У період зупинення дії міжнародного договору Україна утримується від дій, які могли б перешкодити поновленню дії договору.

Відтак, після зупинення дії Мінської конвенції та Протоколу до неї, серед іншого, Україною не застосовуються їх положення стосовно спрощення формальних процедур та, зокрема, можливості використання документів, виданих чи посвідчених у РФ, РБ, незалежно від дати їх видачі, посвідчення, та можливості використання таких документів на території України як офіційних з відповідною доказовою силою. Таким чином, відтепер до документів, виданих на території РФ та РБ, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем, у відповідності до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, підписаної у м. Гаазі 05.10.1961 року, до якої приєдналася Україна, та яка є чинною у відносинах України з РФ та РБ.

Зокрема, як передбачено ст. ст. 3, 5 Конвенції, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого ст. 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Отже, наразі офіційні документи, видані компетентними органами РФ, приймаються на території України виключно за умови легалізації, у даному випадку - шляхом проставлення апостилю.

Щодо посилання представника позивача на лист Міністерства юстиції України від 07.05.2023 № 56523/С-11406/37.4 суд зазначає, що листи Міністерства не є обов`язковими для суду.

Що стосується положень Постанови КМУ 04.02.2023 № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», суд зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору.

Як вже зазначено вище, відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Мінська конвенція передбачала спрощення формальних процедур. Проте, після зупинення її дії документи, видані в російській федерації та республіці білорусь, можуть бути прийняті в Україні лише після їхньої легалізації, як це передбачено статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», що має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою КМУ 04.02.2023 № 107.

Враховуючи, що долучена до позовної заяви довіреність не легалізована належним чином, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано особою, яка не має права її підписувати.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частиною восьмою статті 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

За таких обставин позовна заява має бути повернута позивачеві.

Керуючись статтями 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позов Самойленка Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

СуддяІ.О. Свергун