Справа № 140/7038/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7038/22 пров. № А/857/11359/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя у І інстанції Ковальчук В.Д.,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 09 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» (далі ТОВ «Волиньтабак») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі ГУ ДПС) від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій №00000/2480/ж10/24-13-07-05, №00000/2487/24-13-07-05, №00000/2484/24-13-07-05, №00000/2483/24-13-07-05, №00000/2479/ж10/24-13-07-05, №00000/2472/ж10/24-13-07-05, №00000/2486/24-13-07-05, №00000/2488/24-13-07-05, №00000/2490/24-13-07-05, №00000/2478/ж10/24-13-07-05/21736857, №00000/2475/ж10/24-13-07-05/2136857, №00000/2489/24-13-07-05, №00000/2477/ж10/24-13-07-05/2136857, №00000/22481/24-13-07-05, №00000/2423/ж10/24-13-07-05, №00000/2485/24-13-07-05.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі № 140/7038/22 позову було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відсутність у наказах ГУ ДПС про призначення перевірок ТОВ «Волиньтабак» фактичних підстав для їх проведення свідчить про протиправність їх призначення та проведення, що призводять до відсутності правових наслідків таких перевірок і є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування рішень, прийнятих за їх результатами.

Окрім того, відповідач не довів порушення позивачем положень законодавства, що регулює порядок зберігання тютюнових виробів, які позначені марками акцизного податку встановленого зразка.

У апеляційній скарзі ГУ ДПС просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що призначення та проведення фактичних перевірок щодо позивача було здійснено протиправно. У спірному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Позивачем було допущено до перевірок посадових осіб контролюючого органу, які провели перевірки відповідно до вимог законодавства України та на підставі наказу про її проведення і за наслідками таких перевірок прийнято податкові повідомлення-рішення. Наказ на перевірку не оскаржувався.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що у ході перевірки було виявлено тютюнові вироби вітчизняного виробництва. При проведенні перевірки суб`єктом господарювання ТОВ «Волиньтабак» не були представлені матеріали, які спростовують висновки перевірки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Волиньтабак» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ГУ ДРС на підставі статті 19-1, пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80, підпунктів 69.2, 69.27 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПК) прийняло накази про проведення фактичної перевірки від 02 червня 2022 року №542-п, від 03 червня 2022 року №565-п, №553-п, №557-п, №547-п, №562-п, №543-п, №546-п, №563-п, №550-п, №551-п, №555-п, №560-п, №559-п, №564-п, №544-п, якими було вирішено провести фактичні перевірки ТОВ «Волиньтабак» у магазинах товариства за адресами:

м. Чернівці, вул. Ентузіастів, 2/А;

м. Чернівці, вул. Калинівська, 13А;

м. Чернівці, вул. Заньковецької, 15;

м. Чернівці, вул. Загула, 9;

м. Чернівці, вул. Героїв Майдану; 59;

м. Чернівці, вул. Щербанюка, 31/А;

м. Чернівці, вул. Українська, 32;

м. Чернівці, вул. Калинівська, 13А (кіоск №37);

м. Чернівці, вул. Калинівська, 13А (торговий павільйон №1100-С);

м. Чернівці, вул. Калинівська, 13А (торговий павільйон №9);

м. Чернівці, вул. Коломийська, 15А;

Чернівецька область, м. Новоселиця, вул. Хотинська, 31;

Чернівецька область, Чернівецький район, м. Новоселиця, вул. Центральна, 102/1;

Чернівецька область, Чернівецький район, м. Кіцмань, вул. Незалежності, 46;

Чернівецька область, Чернівецький район, смт. Глибока, вул. Центральна, 93;

Чернівецька область, Чернівецький район, м. Герца, вул. Штефана Великого, 2/11 за період фінансово-господарської діяльності з 05 травня 2022 року по 12 червня 2022 року з питань здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензій та контролю за дотриманням вимог законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального, контролю за дотриманням вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки.

На виконання вказаних наказів за результатами проведених фактичних перевірок господарських одиниць ТОВ «Волиньтабак» було оформлено відповідні акти від 10 червня 2022 року

№1391/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1395/Ж5/224-13-07-05/21736857;

№1378/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1372/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1392/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1389/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1377/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1382/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1376/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1368/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1375/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1364/ж5/24-13-07-05/21736857;

№1365/ж5/24-13-07-01/21736857;

№1363/ж5/24-13-07-01/21736857;

№1362/ж5/24-13-07-01/21736857;

№1371/ж5/24-13-07-01/21736857, у яких зазначено про встановлення у роботі позивача таких порушень вимог чинного законодавства:

статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон №481/95-ВР);

підпунктів 226.4, 226.5, 226.9 статті 226 ПК;

пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах» (далі Положення №1251).

Так, було встановлено факти зберігання тютюнових виробів «Bond Street Blue Selection», «Parlament Silver», «Bond Phim Oppis», «Kent Extra Cured» вітчизняного виробництва ПрАТ «Філіп Морріс Україна», маркованих марками акцизного податку у синій кольоровій гамі із зазначенням виду марки ТІ ЗФ (тютюн імпортний з фільтром);

на пачках сигарет зазначено найменування суб`єкта господарювання виробника ПрАТ «Філіп Морріс Україна», місцезнаходженням та місцем провадження діяльності якого є Україна, та нанесено на пачках сигарет штрих-коди з першими цифрами « 482», що відповідно до Європейської системи кодування EAN засвідчує, що країною виробником зазначеного товару є Україна.

Відтак, контролюючий орган дійшов висновку, що виявлені сигарети є вітчизняного виробництва.

З урахуванням наведених висновків ГУ ДПС прийняло ППР:

№00000/2480/ж10/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2487/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2484/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2483/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2479/ж10/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2472/ж10/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2486/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2488/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2490/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2478/ж10/24-13-07-05/21736857 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн,

№00000/2475/ж10/24-13-07-05/2136857 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2489/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2477/ж10/24-13-07-05/2136857 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 28820,00 грн;

№00000/22481/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2423/ж10/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн;

№00000/2485/24-13-07-05 від 01 липня 2022 року про застосування штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн.

ТОВ «Волиньтабак» скористалося правом на оскарження зазначених ППР ГУ ДПС у адміністративному порядку та подало до Державної податкової служби України скаргу від №1/1-162 від 21 липня 2022 року, яку рішенням вказаного органу від 21 вересня 2022 року №11428/6/99-00-06-03-01-06 залишено без задоволення, а оскаржувані ППР без змін.

Попри те, ТОВ «Волиньтабак» не погодилося із накладенням ГУ ДПС на нього штрафних санкцій зазначеними ППР та звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За правилами пункту 80.2 статті 80 ПК фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (підпункт 80.2.1 пункту 80.2 статті 80 ПК);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 80.2.6 пункту 80.2 статті 80 ПК);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК).

Згідно із приписами пункту 81.1 статті 81 ПК посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз наведених правових норм давав суду першої інстанції підстави для висновку про те, що дотриманням балансу публічних і приватних інтересів передбачає дотримання контролюючим органом встановлених умов та порядку прийняття рішень про проведення перевірок. Тому невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а отже прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №826/12651/14, від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14, від 17 березня 2018 року у справі №1570/7146/12, від 24 жовтня 2018 року у справі № 808/1746/15, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, від 10 листопада 2022 року у справі № 440/1074/21, що є усталеною судовою практикою та слушно враховано судом першої інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Окрім того, суд першої інстанції доречно зауважив, що відповідно до правових висновків, викладених у постанові Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки платник податків не позбавлений можливості оскаржувати у подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що оскільки порушення процедури призначення та проведення перевірки нівелює її наслідки, то у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами такої перевірки і суд не зобов`язаний додатково надавати оцінку правомірності спірних рішень на предмет виявлених порушень.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у необхідності врахування при вирішенні спору усталеної судової практики, викладеної у низці постанов Верховного Суду про те, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки пунктом 81.1 статті 81 ПК України закріплено вимоги до змісту наказу про проведення перевірки, в тому числі необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом (постанови Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16, від 07 листопада 2019 року у справі №140/391/19, від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18, від 12 серпня 2021 року у справі №140/14625/20, від 01 червня 2022 року у справі №520/7331/21, від 11 липня 2022 року у справі №120/5728/20-а).

При цьому підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК після внесення до нього змін Законом України №3609-VI від 07 липня 2011 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» став містити одразу дві самостійні (автономні) підстави для проведення фактичної перевірки у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального: (1) отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері.

Із урахуванням особливості підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК апеляційний суд наголошує на тому, що наведення у наказі про проведення перевірки лише цієї юридичної підстави не дає можливості ані платнику податків при вирішенні питання про допуск до фактичної перевірки, ані суду, під час розгляду спору щодо правомірності проведення перевірки, ідентифікувати, яка саме із двох самостійних передбачених цим підпунктом підстав була обрана податковим органом під час прийняття цього рішення. За відсутності у наказі посилання на конкретну юридичну підставу унеможливлює перевірку юридичної кваліфікації фактичної підстави як такої, що стала підставою для призначення перевірки.

Отже, приймаючи рішення про проведення фактичної перевірки та оформлюючи відповідний наказ, контролюючий орган для належного визначення юридичної підстави разом із зазначенням підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК зобов`язаний також вказати відповідну фактичну підставу (або отримання інформації про порушення, або здійснення визначених законодавством функцій, або за наявності сукупності підстав вказати обидві).

Як свідчать матеріали справи, у наказах ГУ ДПС від 03 червня 2022 року №565-п, №553-п, №557-п, №547-п, №562-п, від 02 червня 2022 року №542-п, від 03.06.2022 №543-п, №546-п, №563-п, №550-п, №551-п, №555-п, №560-п, №559-п, №564-п, №544-п як підставу для проведення фактичної перевірки ТОВ «Волиньтабак» зазначено підпункти 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК.

При цьому вказано, що перевірки призначено з питань здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензій та контролю за дотриманням вимог законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального, контролю за дотриманням вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки.

Таким чином, суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що предмет перевірок, наведений у наказах, є ширшим за визначені у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК.

Водночас посилання в наказах на підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК передбачає проведення фактичної перевірки за наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації, однак відповідач не було надано жодних доказів про отримання відповідної інформації, а також не зазначив такої у наказах.

Попри те апеляційний суд наголошує, що встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього необхідність перевірки порушення позивачем вимог ПК, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання, відсутня.

Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд вказав, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Водночас при вирішенні цього спору необхідно застосувати рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яким було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податку, що призвело до накладення на заявника зобов`язання зі сплати податку.

Окрім того, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі № 140/7038/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк