Справа № 600/4430/22-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4430/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши у порядку письмового позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-111735-56 від 05.07.2021 р. Головного управління Державної податкової служби в Чернівецькій області про сплату ОСОБА_1 заборгованості (недоїмки, штрафу пені) в сумі 37788,74 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про протиправність вимоги №Ф - 111735-56 від 05.07.2021 р., в якій визначено недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 гривень. Позивач зазначає, що ще в 2014 р. втратила юридичний статус фізичної особи-підприємця, а свідоцтво про держану реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця є недійсним з 04.03.2014 р. Позивач зазначає, що оскільки з 2001 р. по 2010 р. перереєстрацію відповідно до закону не пройшла, юридичного статусу фізичної особи-підприємця не набула, а тому станом на 30.06.2021 р. позивач не обліковувалась і не могла обліковуватись як платник ЄСВ, а тому сформована заборгованість з ЄСВ нарахована протиправно.

Головне управління ДПС у Чернівецькій області у відзиві на позов заперечувало проти задоволення позову. Відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідно до даних АІС «Податковий блок» позивач перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Чернівецькій області з 24.09.2001 р., взятий на облік як платник ЄСВ (реєстраційний номер №0072 від 05.03.2014 р.) та на підставі отриманої Держреєстратором від ФОП ОСОБА_1 рішення про припинення (ліквідацію) від 06.10.2022 р., стан платника змінено «Припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)». Таким чином, станом на 09.01.2022 р. податковим органом розраховано позивачу заборгованість по сплаті ЄСВ в сумі 37788,74 грн (за 2017 р. 8448 грн, за 2018 р. 9828,72 грн, за 2019 р. 11016,72 грн, за 2020 р. 8495,30 грн). Відповідач вказав, що фізичні особи-підприємці зареєстровані до 01.07.2004 р., стосовно яких не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, в тому числі до створення ЄДР, не втратили статусу фізичної особи-підприємця. Таким чином, відповідач стверджує, що при винесені оскаржуваної вимоги податковий орган діяв обґрунтовано та в межах наданих повноважень, а тому позов задоволенню не підлягає.

Рух справи у суді

Судом відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без призначення судового засідання та виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 19.04.2023 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 29.06.2023 р. клопотання про зупинення стягнення за виконавчим документом повернуто заявнику без розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи від 24.09.2001 р. Чернівецьким міськвиконкомом зроблено запис 24.09.2001 р. у журналі обліку реєстраційних справ №04062216Ф0034215. (а.с. 7).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань містяться відомості щодо дати державної реєстрації 24.09.2001 р., дата запису 30.09.2022 р. №001037008. У графі Дані про хронологію реєстраційних дій зазначено: «Включення відомостей про фізичну особу підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним, 04.03.2014 р. 18:03:44, 0037008». (а.с. 8-10).

05.07.2021 р. податковим органом складено податкову вимогу №Ф-111735-56 про сплату боргу (недоїмки) позивача з ЄСВ в сумі 37788,74 гривень. (а.с. 15).

Матеріали справи містять лист Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 11.10.2022 р. №7311/6/24-13, в якому повідомляється позивач про те, що у період з 2017 по 2020 р. ФОП ОСОБА_1 не сплачувала ЄСВ, внаслідок чого станом на 15.12.2021 р. по платнику рахується заборгованість в сумі 37788,74 гривень. (а.с. 12-14).

Позивачем подано 21.10.2022 р. до Державної податкової служби України скаргу на вимогу від 05.07.2021 р. №Ф-111735-56, однак 04.11.2022 р. податковим органом прийнято рішення про залишення скарги без розгляду. (а.с. 16-18).

Матеріали справи містять інформацію відповідно до даних АІС «Податковий блок», в якій зазначено дату державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 24.09.2001 р., дату припинення підприємницької діяльності 06.10.2022 р.Стан платника вказано припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті). Також вказано про взяття позивача на облік платником ЄСВ 05.03.2014 року. Адреса місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 . (а.с. 34-35).

Згідно наданої відповідачем облікової картки платника податків ФОП ОСОБА_1 податковий борг позивача станом на 31.12.2021 р. становить 37788,74 грн (а.с. 36-39).

Матеріали справи містять інформацію про виконавче провадження №69662961, відкритого 17.08.2022 р. на підставі вимоги ГУ ДПС у Чернівецькій області від 05.07.2021 р. №Ф-111735-56. (а.с. 54-56).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є прийнята податковим органом вимога про сплату боргу щодо сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 37788,74 грн, нарахованого за період 2017-2020 роки. Поряд з цим позивачем указано, що свідоцтво про державну реєстрацію його фізичною особою-підприємцем є недійсним з 04.03.2014 р., оскільки з 2001 р. по 2010 р. перереєстрацію відповідно до закону позивач не пройшов та відповідно юридичного статусу фізичної особи-підприємця не набув, а отже у нього відсутній обов`язок сплати єдиного внеску за 2017-2020 роки. Водночас відповідач стверджує, що фізичні особи-підприємці зареєстровані до 01.07.2004 р., стосовно яких не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, в тому числі до створення ЄДР, не втратили статусу фізичної особи-підприємця та є платниками ЄСВ.

Отже, спірним у даній справі є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період 2017, 2018, 2019, 2020 роки відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності. При цьому, як свідчать обставини справи, позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи до 01.07.2004 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), але не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на суть та характер спірних у цій справі відносин, суд при її вирішенні враховує висновки щодо застосування норм права, які регулюють аналогічні відносини, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі №260/81/19.

Так, відповідно до ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За правилами пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно із ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що 01.07.2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону № 755-IV (в редакції чинній станом на дату прийняття цього закону) для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Згідно із п. 2 розділу VIII Прикінцеві положення Закону № 755-IV (в редакції чинній станом на дату прийняття цього закону) державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу фізичної особи-підприємця через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП), що передбачено абз. 7 та абз. 9 ч.1 ст.1 Закону №755-IV.

03.03.2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01 липня 2010 року № 2390-VI (далі - Закон № 2390-VI), яким було внесено зміни до Закону №755-IV.

Згідно з пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв. Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас п. 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» від 25.03.2014 року №1155-VII (далі - Закон №1155-VI).

Законом №1155-VI п.2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Крім того, Законом №1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI.

Суд звертає увагу, що основною метою Закону №1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01 липня 2004 року та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості. Для досягнення цієї мети Законом №1155-VII внесені зміни до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання, які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 року у справі №260/81/19 вказала, що статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу фізичної особи-підприємця, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу фізичної особи-підприємця шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 року у справі №260/81/19 також підкреслила, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

Крім того, зазначено, що 03.06.2020 року набрав чинності п. 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13 травня 2020 року №592-ІХ (далі - Закон №592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно із абз. 1 та абз. 2 пунктів 9-15 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI (у редакції Закону - №592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Суд звертає увагу, що прийняття цього Закону обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Отже, відсутність офіційного підтвердження в особи статусу фізичної особи-підприємця шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів.

За таких обставин, враховуючи відсутність у позивача волевиявлення на здійснення підприємницької діяльності, а також неподання нею реєстраційної картки для включення відомостей до ЄДР, слідує, що наведене виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню. Суд звертає увагу на те, що подання позивачем у 2022 році заяви про припинення підприємницької діяльності та відповідно наступне проведення реєстраційних дій щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо внесення запису про припинення підприємницької діяльності, не може свідчити про наявність у позивача статусу фізичної особи-підприємця у спірний період, за який позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління ДПС у Чернівецькій області щодо нарахування позивачу боргу зі сплати єдиного внеску на загальну суму 37788,74 грн за 2017 -2020 роки та, відповідно, незаконність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-111735-56 від 05.07.2021 р. Решта доводів учасників справи не спростовують висновків суду щодо протиправності оскаржуваної вимоги, а тому суд не надає вказаним доводам правової оцінки.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено суду правомірність прийнятої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-111735-56 від 05.07.2021 р., у зв`язку із чим суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-111735-56 від 05.07.2021 р. Головного управління Державної податкової служби в Чернівецькій області про сплату ОСОБА_1 заборгованості (недоїмки, штрафу пені) в сумі 37788,74 гривень.

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн, відповідно до квитанції №0.0..1 від 23.11.2022 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя Т.М. Брезіна