Справа № 300/4963/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" жовтня 2023 р. справа № 300/4963/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України
про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 06.12.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України (надалі, також відповідач, МВС України), у якій просить:
- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України оформлену висновком від 23.08.2022 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 454 000,00 грн;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 в розмірі 454 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.12.2020 серії 12 ААВ №231770 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності в результаті захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Також довідкою серії АГ №0012048 від 07.12.2020 про результати визначення застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30%. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі №300/4896/21 Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (надалі, також - ЛК УМВС України в Івано-Франківській області) направила надані ОСОБА_1 документи та висновок від 23.08.2022 про призначення одноразової грошової допомоги до відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення. Проте директором Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, про що зроблено відповідну відмітку в висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 23.08.2022. Окрім цього, УМВС України в Івано-Франківській області листом №547/108/05/29-2022р від 01.09.2022 надало роз`яснення про те, що у виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено у зв`язку з тим, що при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися та те, що встановлення ОСОБА_1 при повторному огляді МСЕК ІІ групи інвалідності (2020 рік) відбулося в період понад два роки від дати встановлення при первинному огляді МСЕК ІІІ групи інвалідності (1999 рік), що суперечить вимогам пункту 4 Порядку №850. Позивач не погоджується з такою відмовою МВС України, вважає її протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с. 32-33).
Пунктом 3 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у Міністерства внутрішніх справ України належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких прийнято рішення про відмову у затвердженні висновку від 23.08.2022 та довідку чи виплачувалась позивачу одноразова грошова допомога за результатами первинного огляду МСЕК та присвоєння ІІІ групи інвалідності в 1999 році.
МВС України скористалося правом подання відзиву, який отримано судом 03.01.2023 за №12/6-1609 від 29.12.2022 (а.с. 37-41). Так, у відзиві представник відповідача звернула увагу на те, що позивач обґрунтовує свою правову позицію шляхом застосування нормативно-правового акта, який втратив чинність, оскільки Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015, було визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII. Окрім цього, звернула увагу на приписи пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (надалі, також Порядок №850), яким визначено умову для виплати спірної допомоги, зокрема, встановлення вищої групи інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. Таким чином, посилаючись на численну практику Верховного Суду, вказала на відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 у 1999 році встановлено ІІІ групу інвалідності, а у 2020 році ІІ групу інвалідності. Крім цього, звернула увагу щодо наявності у відповідача дискреційних повноважень щодо прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення йому спірної грошової допомоги. Враховуючи викладене, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Також у поданому відзиві просила суд розгляд справи здійснювати за участі представника МВС України.
Позивач 13.01.2023 подав до суду відповідь на відзив, у якій вказав на помилковість доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов (а.с. 46-48). Зокрема, зазначив, що пункт 4 Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку №850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності. Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, який не містить визначеної відповідачем підстави. Враховуючи викладене, просив врахувати наведені у відповіді на відзив доводи та позов задовольнити повністю.
Судом 24.01.2023 постановлено ухвалу про витребування доказів, згідно якої витребувано у Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких прийнято рішення про відмову у затвердженні висновку від 23.08.2022 та довідку чи виплачувалась позивачу одноразова грошова допомога за результатами первинного огляду МСЕК та присвоєння ІІІ групи інвалідності в 1999 році.
Ухвалою суду від 31.01.2023 зупинено провадження у справі №300/4963/22 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у справі №240/7411/21 (а.с. 66-67).
На виконання вимог ухвали суду від 24.01.2023 про витребування доказів УМВС України в Івано-Франківській області листом №70/108/29/01-2023 від 30.01.2023, який подано до суду 31.01.2023, повідомило про неможливість подання відповідних письмових доказів у зв`язку з їх поверненням ОСОБА_1 згідно його заяви (а.с. 69).
Також УМВС України в Івано-Франківській області 31.01.2023 подало до суду довідку №71/108/29/01-2023 від 30.01.2023, в якій повідомило, що до 31.12.2006 виплата страхових сум за час проведення державного обов`язкового особистого страхування відповідно до Постанови КМ України №59 від 29.06.1991 в редакції Постанови КМ України №627 від 19.11.1992 «Про Порядок та умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України» здійснювалась через ПАТ «НАСК «ОРАНТА»; за період з 01.01.2007 до 24.01.2023 виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за результатами первинного огляду МСЕК та присвоєння III групи інвалідності в 1999 році Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області не проводилась (а.с. 72).
Позивачем 10.07.2023 подано до суду заяву про поновлення провадження у справі (а.с. 74), яку ухвалою суду від 20.07.2023 задоволено та поновлено провадження в адміністративній справі №300/4963/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій (а.с. 76-77).
На поштову адресу суду 14.08.2023 надійшли додаткові пояснення МВС України від 08.08.2023 №12/6-1131 до відзиву МВС від 29.12.2022 №12/6-1609, в яких представник відповідача вказала, що рішенням Конституційного Суду України №1-р(II)/2022 від 06.04.2022 визнано неконституційною норму пункту 4 статті 16-3 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, яка на правовідносини, що врегульовано Порядком №850, не розповсюджується. Також вказала на відсутність підстав для застосування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.03.2023 у справі №240/7411/21 (а.с. 80-82).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Згідно наказу УМВС України в Івано-Франківській області №101 о/с від 12.06.1998 "По особовому складу" майора міліції ОСОБА_1 , помічника начальника відділу оперативного чергового Калуського РВ УМВС, згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, звільнено з органів внутрішніх справ у відставку: по статті 64 п. ж (за власним бажанням), з 15.06.1998 (а.с. 8).
Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 02.04.2015 серії АВ №0456957 позивачу встановлена ІІ група інвалідності в результаті захворювання, одержаного в період проходження військової служби та зазначено, що огляд проводився повторно (а.с. 9).
Постановою Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» №339 від 24.07.2020, яка складена у відповідності з Положенням про діяльність М(ВЛ)К МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285 та Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в органах внутрішніх справ і військах внутрішньої та військової охорони МВС України, затвердженого наказом МВС України від 17.07.1995 №488, підтверджено що наявні у ОСОБА_1 захворювання: гіпертонічна хвороба II (другої) стадії, кризовий перебіг; ішемічна хвороба серця; стенокардія напруги; кардіосклероз атеросклеротичний СН І (першого) ступеня, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 10).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.12.2020 серії 12 ААВ №231770 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності в результаті захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в ОВС та зазначено, що огляд інваліда проводився повторно (а.с. 11).
Також відповідно до довідки серії АГ №0012048 від 07.12.2020 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30% в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС (а.с.12).
Позивач 05.07.2021 звернувся до ЛК УМВС України в Івано-Франківській області із заявою від 02.07.2021 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання в період проходженням служби в ОВС (а.с. 13).
Листом від 27.07.2021 Д-60/108/05/29-21р ЛК УМВС України в Івано-Франківській області відмовила ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, з підстав відсутності довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та запропонувала звернутись із заявою за формою згідно додатку до Порядку (а.с.14-15).
За результатами оскарження зазначеної відмови Івано-Франківським окружним адміністративним судом 31.01.2022 ухвалено рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області щодо не направлення до Міністерства внутрішніх справ України матеріалів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ-ої групи інвалідності із відповідним висновком. Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України в Івано-Франківській області направити до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати грошової допомоги для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21 жовтня 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 16-23).
Відповідно до довідки Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «НАСК «Оранта» №03-01/216 від 21.07.2022 ОСОБА_1 за час проведення державного обов`язкового особистого страхування за період з 01.01.1992 по 31.12.2006 не проводились виплати страхових сум відповідно до Постанови КМ України №59 від 29.06.1991 в редакції Постанови КМ України №627 від 19.11.1992 «Про порядок та умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України» (а.с. 30).
ОСОБА_1 21.07.2022 звернувся до голови ЛК УМВС України в Івано-Франківській області з заявою (рапортом), в якому просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що є особою з інвалідністю ІІ групи пов`язаної з проходженням служби в ОВС (а.с. 24).
УМВС України в Івано-Франківській області 23.08.2022 склало висновок про призначення одноразової грошової допомоги згідно з рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 по справі №300/4896/21 та відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, яким призначено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 454 000,00 грн (а.с. 26). Зазначений висновок скеровано відповідачу.
Листом УМВС України в Івано-Франківській області №547/108/05/29-2022 від 01.09.2022 повідомлено позивача, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України опрацьовано матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 та повідомлено про відмову в призначенні такої допомоги у зв`язку з тим, що при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися та тим, що встановлення ОСОБА_1 при повторному огляді МСЕК ІІ групи інвалідності (2020 рік) відбулося в період понад два роки від дати встановлення при первинному огляді МСЕК ІІІ групи інвалідності (1999 рік), що суперечить вимогами пункту 4 Порядку №850 (а.с. 27-28).
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Суд зазначає, що заявлене у відзиві на позов клопотання про розгляд справи з участю представника відповідача не містить жодного обґрунтування підстав для розгляду цієї справи у судовому засіданні із повідомленням сторін. Натомість, вивчивши матеріали справи, предмет та підстави позову, враховуючи відсутність, на думку суду, особливої складності справи, суд не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні.
Водночас, суд звертає увагу на те, що ні позивач, ні відповідач не позбавлені можливості висловлювати свої доводи та заперечення стосовно спірних правовідносин шляхом подання відзиву на позов, відповіді на відзив заперечення чи інших письмових пояснень. При цьому, розгляд справи судом за правилами письмового провадження жодним чином не порушує принципу рівності сторін, оскільки сторони наділені свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
За таких обставин, суд вважає необґрунтованим клопотання представника відповідача про здійснення розгляду справи з повідомленням сторін, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (надалі, також - Закон №580-VIII), пунктом 5 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (надалі, також - Закону №565-XII).
Однак за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.
До набрання чинності Законом №580-VIII, тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувалися статтею 23 Закону №565-ХІІ і Порядком №850.
За правилами статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На реалізацію вимог статті 23 Закону №565-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, якою затвердив Порядок №850, які визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункту 8 Порядку №850).
Згідно із пунктом 9 Порядку №850 МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
За правилами пункту 10 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин за позивачем як колишнім працівником ОВС, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, право на отримання одноразової грошової допомоги зберігалось згідно із пунктом 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII.
При цьому, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок №850.
Разом з цим, відповідно до пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Суд зазначає, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в ОВС.
При цьому, суд звертає увагу на те, що право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.
Суд звертає увагу на те, що положеннями статті 23 Закону №565-XII, які втратили чинність із набранням чинності Законом №580-VII, не було передбачено права працівника ОВС на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.
Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, на думку суду, оскільки положення Закону №565-XII втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції збереглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку із встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком № 850, то до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати строк, обмежений положеннями пункту 4 вказаного Порядку двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Також з аналізу наведених вище положень вбачається, що без обмеження будь-яким строком грошова допомога виплачується, якщо не залежно від ступеня втрати працездатності (групи інвалідності) особа вперше визнається такою, що має інвалідність.
У випадку ж встановлення інвалідності вищої групи (або більшого відсотка втрати працездатності) застосовуванню підлягають положення пункту 4 Постанови №850.
При цьому, вказані положення пункту 4 Порядку №850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності відбувся 07.12.2020, а первинно ІІІ групу інвалідності встановлено в 1999 році.
Позивач не заперечує той факт, що первинно йому встановлено інвалідність ІІІ групи понад два роки до моменту повторного огляду 07.12.2020 та встановлення ІІ групи інвалідності, однак вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ без застосування обмеження дворічним строком та звертає увагу, що виплата одноразової грошової допомоги після первинного огляду йому не виплачувалась.
Однак суд не погоджується з такими доводами позивача з підстав, викладених вище.
Окрім цього, слід звернути увагу, що аналогічні правовідносини (право на отримання колишнім працівником ОВС одноразової грошової допомоги після повторного огляду, який відбувся після спливу більше двох років з моменту первинного огляду та встановлення інвалідності (ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності), за умови неотримання такої допомоги після первинного огляду) були предметом розгляду у Верховному Суді у справі №340/4643/20, який у постанові від 24.05.2023 дійшов висновку щодо правомірності відмови МВС України у призначенні позивачу спірної допомоги у зв`язку з тим, що між первинним встановленням втрати працездатності та повторним оглядом минуло понад два роки.
Відповідно до частини 2 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також у цій постанові колегія суддів звернула увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі №808/1866/16 та інших постановах, у яких міститься висновок про те, що пункт 4 Порядку №850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Аналогічна судова практика щодо необхідності дотримання дворічного строку між первинним та повторним оглядом як умова для отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності (ступеня втрати працездатності) склалася і щодо правовідносин, які стосуються отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцями та які мали місце до 06.04.2022.
Однак рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який передбачав обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, визнано такими, що не відповідають Конституції України.
Таким чином, щодо зазначеної категорії осіб з 06.04.2022 змінилося правове регулювання щодо визначення права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
У правовідносинах що стосуються виплати працівникам ОВС одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності норми Порядку №850 на момент виникнення спірних правовідносин були чинними, не скасовувалися та на предмет відповідності Конституції України не оцінювалися та підлягали застосуванню відповідачем при вирішення питання щодо наявності права на призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності за результатами повторного огляду медико-соціальною експертної комісією.
За таких обставин, відмова МВС України у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності є правомірною. Відтак позовні вимоги є необґрунтованими.
Решта доводів учасників справи не впливають на спірні правовідносини та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

відповідач - Міністерство внутрішніх справ України, адреса: вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01024, код ЄДРПОУ - 00032684.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.