Справа № 280/1864/23
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 280/1864/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, у приміщені суду у м. Дніпро, апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року (суддя Новікова І.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складений 30.05.2023 року) в справі №280/1864/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію вартості речового майна, -

в с т а н о в и в:

27.03.2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Центр пробації» (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна в період з 05 вересня 2013 року по 28 лютого 2023 року; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому грошову компенсацію за речове майно особистого користування, яке не було ним отримано під час проходження служби на день звільнення за період з 05 вересня 2013 року по 28 лютого 2023 року, розраховану із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна; стягнути з відповідача на його користь відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату компенсації за речове майно) в розмірі середньомісячного заробітку, починаючи з 01 березня 2023 року і по дату здійснення повного розрахунку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо не невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного до видачі позивачу речового майна; зобов`язано Державну установу «Центр пробації» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно особистого користування, яке не було ним отримано під час проходження служби в розмірі 24202,48 грн. (двадцять чотири тисячі двісті дві гривні 48 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подала Державна установа «Центр пробації», в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що згідно з наказом Державної установи «Центр пробації» від 21.02.2023 року № 184/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 28 лютого 2023 року. Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», яким передбачено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна. Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується на підставі заяви. Апелянт зазначає, що ним було підготовлено довідку від 29.03.2023 року № 1367 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на суму 24202,48 грн., проте абзацом другим пункту 22 Порядку № 578 визначено, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Згідно з частиною 4 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Органи Казначейства не реєструють зобов`язання у разі відсутності у розпорядника бюджетних коштів бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Апелянт вказував, що для виплати позивачу грошової компенсації за речове майно повинна бути особиста заява для виплати та наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 року № 590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану», визначено механізм виконання в особливому режимі повноважень Казначейством та органами Казначейства, пов`язаних із здійсненням казначейського обслуговування бюджетних коштів та коштів інших клієнтів в умовах воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. Грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна не включена до переліку першочергових платежів. Тобто, органами Казначейства буде здійснена оплата грошової компенсації позивачу відповідно до вимог чинного законодавства за наявності забезпеченості єдиного казначейського рахунку. Апелянт вказував, що ним не допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу компенсації за речове майно, адже вживаються дії щодо такої виплати.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах, що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань. Профільним порядком передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу, для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Відповідачем не було виплачено позивачеві компенсацію за невикористане речове майно у розмірі 24202,48 грн., що нарахована згідно з довідкою від 29.03.2023 року №1367 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті позивачеві грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 24202,48 грн., є протиправною. Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені на її користь за період з 30.08.2022 року по день фактичного розрахунку. Встановивши право позивача для виплати їй середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні, суд повинен визначити розмір таких виплат, встановивши середньоденну заробітну плату та кількість днів затримки. Підставою звернення позивача з даним позовом стало не здійснення відповідачем такого розрахунку, таким чином відсутня подія фактичного розрахунку, а відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені є передчасними.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив в службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, наказом від 21.02.2023 року №184/к «Про особовий склад» ДУ «Центр пробації» звільнено за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Пологівського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області, 28 лютого 2023 року.

Позивачем долучено до справи розрахунковий лист за лютий 2023 року, відповідно до якого з ним проведено розрахунок при звільненні. Компенсацію за речове майно не нараховано та не виплачено.

Встановлено, що ОСОБА_1 28.12.2022 року звернувся до директора ДУ «Центр пробації» з рапортом в якому просив виплатити грошову компенсацію неотриманого під час проходження служби речового майна.

Встановлено, що 29.03.2023 року ДУ «Центр пробації» складено довідку №1367 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , відповідно до якої до виплати належить сума 24202,48 грн. 06.04.2023 року ОСОБА_1 ознайомлений з довідкою та отримав її копію.

Згідно ч. 5 ст. 21, ч. 2, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 2, 3, 17 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах, що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань. Речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно. Особам рядового і начальницького складу речове майно особистого користування, як правило, видається у готовому вигляді.

Згідно пунктів 23, 27, 60 вищевказаного Порядку, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до їх закупівельної вартості. Під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна. Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення). Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Отже, передбачено, що у разі звільнення особи зі служби, виплачується грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягали видачі особі.

З рапортом щодо виплати грошової компенсації (заявою) ОСОБА_1 звертався.

Суд звертає увагу, що відповідач погоджується з необхідною виплатою грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, на виконання пункту 60 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби ДУ «Центр пробації» складено довідку №1367 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 .

У рішенні в справі «Будченко проти України» від 24 квітня 2014 року (заява №38677/06, пункти 38-39) Європейський суд з прав людини зазначив про те, що відмова держави в задоволенні гарантованих чинним законодавством вимог майнового характеру з підстав відсутності механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання в право особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Держава не може відмовляти в здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Держава гарантує виконання взятих на себе зобов`язань.

У апеляційній скарзі, відповідач вказував, що виплата компенсації за речове майно може бути виплачена у межах наявного фінансового ресурсу, за можливості; орган Казначейства заблокує невластиву та не передбачену бюджетною програмою виплату. Проте таке твердження є хибним, у відповідача, як суб`єкта, що нараховував та виплачував грошове забезпечення позивачу, при звільненні працівника зі служби є обов`язок нараховувати компенсацію вартості речового майна. Наявність або відсутність певних фінансових ресурсів не впливає на виконання відповідачем свого обов`язку, законодавчо встановленого.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень за виключенням витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що ухвалене з дотримання вимог процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року в справі №280/1864/23 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст., ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя С.В. Білак

суддя Ю. В. Дурасова