Справа № 380/3989/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3989/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 27.06.2022, оформлене протоколом №6 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років та призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій на підставі поданих ним документів, а у разі необхідності здійснити відповідні запити для повноцінного їх встановлення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що у 2010 році був звільнений з військової служби, є пенсіонером Міністерства оборони України, та має вислугу 26 календарних років та 11 місяців. У період з травня по липень 2002 року позивач проходив підготовку на базі Кам`янець-Подільського військового інженерного інституту в якості кандидата у складі III окремого інженерного батальйону Українського Миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй у Південному Лівані. У період з 10.07.2002 по 15.12.2002 позивач був направлений до Лівану для участі в Міжнародній операції з підтримки миру і безпеки у складі III окремого інженерного батальйону Українського Миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй. Протягом вказаного періоду ОСОБА_1 перебував на посаді начальника операційно-перев`язочного відділення медичного взводу військової частини НОМЕР_1 та брав безпосередню участь у розмінуванні, знищенні боєприпасів, розширенню існуючих проходів у мінних полях, перевірці місцевості, на наявність вибухонебезпечних предметів та огляду мінних полів Південного Лівану.

Виконання позивачем бойових завдань з технічного супроводження і обслуговування основного складу по розширенню існуючого проходу у мінному полі біля позицій 9-63 та знищення вибухонебезпечних предметів у період з 10.07.2002 по 15.12.2002 підтверджено наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2002 № 203, 03.10.2002 № 224, від 10.10.2002 № 230, від 31.10.2002 № 248, від 04.11.2002 № 251, від 07.11.2002 № 254, від 11.11.2002 № 257, а також довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2002 № 811.

01.04.2022 позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про отримання статусу учасника бойових дій, втім листом від 29.06.2022 № 226/1903 відповідач скерував на адресу позивача витяг із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років та призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах № 6 від 27.06.2022, яким позивачу було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, покликаючись на відсутність факту безпосередньої участі ОСОБА_1 у розмінуванні і те, що ним не надані витяги із наказів командира військової частини про призначення до групи розмінування, про виїзд у складі групи на розмінування, актів про виконання робіт із розчищення місцевості від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

Позивач зауважує, що з метою отримання наказів командира військової частини про призначення до групи розмінування, а також інших підтверджуючих документів щодо участі позивача у розмінуванні, він звернувся із запитами у всі можливі структури де проходив військову службу, які у відповідь зазначили про неможливість надання вищевказаних документів, оскільки вони у них відсутні та запропонували звернутися до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

На скеровані адвокатські запити від 23.08.2022 та від 27.10.2022 до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України жодної відповіді станом на день звернення до суду ОСОБА_1 не отримав, тому був позбавлений можливості отримати весь пакет необхідних документів для повноцінного їх оформлення.

Позивач повторно звернувся до Голови Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із заявою про розгляд матеріалів про визнання учасником бойових дій і доданими усіма запитами, необхідними для повноцінного оформлення документів, на що отримав листа від 27.01.2023 № 226/270 про відмову у присвоєнні статусу учасника бойових дій, із зазначенням того, що ОСОБА_1 направляли для виконання завдань з технічного супроводження та обслуговування основного складу по розчищенню існуючого проходу у мінному полі та по перевірці місцевості на наявність вибухонебезпечних предметів та огляду мінних полів, але в той же час не вбачають необхідності здійснювати будь-які інші запити.

Покликаючись на Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років, позивач зазначає, що до повноважень Комісії належить звернення із запитами до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника.

З урахуванням викладеного, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, оскільки Комісією не дотримані вимоги вказаного Положення про комісії Міністерства оборони України, чим порушені права позивача.

Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 06.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

29.03.2023 Міністерство оборони України надіслало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, покликаючись на таке.

ОСОБА_1 у період з 10.07.2002 по 15.12.2002 проходив службу на посаді начальника операційно-перев`язочного відділення медичного взводу штабної роти 3 окремого інженерного батальйону Українського миротворчого контингенту Місії ООН в Лівані (військова частина НОМЕР_1 ). Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2002 № 203, від 03.10.2002 № 224, від 10.10.2002 № 230, від 31.10.2002 №248, від 04.11.2002 № 251, від 07.11.2002 № 254, від 11.11.2002 № 257 ОСОБА_1 приймав участь у виконанні бойових завдань з технічного супроводження і обслуговування основного складу по перевірці місцевості на наявність ВНП, огляду мінних полів та знищенню вибухонебезпечних предметів на території Лівану.

Водночас, документального підтвердження безпосередньої участі в розмінуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів, визначених пп. 3 п. 13 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.04.2020 №122, а саме: копії посвідчення спеціаліста з розмінування; витягу з наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування; витягу із наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування; копії актів про виконання робіт із розчистки місцевості від вибухонебезпечних речовин (бойових мін), заявник ОСОБА_1 не надав.

Відтак, при виконанні бойових завдань з технічного супроводження і обслуговування основного складу по перевірці місцевості на наявність вибухонебезпечних предметів (ВНП), огляду мінних полів та знищенню ВНП на території Лівану, позивач виконував свої службові обов`язки відповідно до штатної посади начальника операційно - перев`язочного відділення медичного взводу штабної роти. При цьому, безпосередньої участі у розмінуванні (виконанні робіт з очищення місцевості та знищенні ВПН) як на території України, так і на території Лівану ОСОБА_1 не приймав, документального підтвердження цьому на розгляд Комісії не надав.

Відповідач зауважує, що починаючи з 2000 року і по цей час статус учасника бойових дій за розмінування особовому складу батальйону комісією Міністерства оборони України не надавався, виходячи з того, що законодавчими актами України надання зазначеного статусу передбачалося тільки за розмінування на території народного господарства, тобто на території України.

Також стверджує, що у ОСОБА_2 були відсутні "законні очікування" щодо отримання статусу учасника бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ за участь у виконанні завдань у складі миротворчого контингенту Місії ООН у Лівані, оскільки законодавством України, як чинним на час перебування його в Республіці Ліван, так і законодавством, чинним на час звернення із заявою до відповідача не було передбачено отримання статусу учасника бойових дій за участь у вказаній місії.

Зазначена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11.02.2014 у справі 21-481а13 та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.06.2021 у справі № 240/9932/20 адміністративне провадження № К/9901/1966/21.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

02.05.2023 позивач надіслав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач до відзиву на позов не надав жодного доказу того, що ним вжиті заходи, передбачені пунктом 12 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.04.2020 №122 Комісії щодо обов`язку робити запити до відповідних архівних установ з метою отримання необхідних документів для надання позивачу статусу учасника бойових дій. У свою чергу, відповідач на адвокатські запити не надає позивачу

необхідних документів для отримання статусу учасника бойових дій та не вчиняє жодних дій для їх отримання, таким чином свідомо позбавляючи позивача його законного

права на отримання цього статусу. Позиція відповідача зазначена у листі Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України № 226/1069 від 21.03.2023 про те, що статус

учасника бойових дій не надавався іншим особам не може бути безумовною підставою для

відмови у наданні такого статусу позивачу, оскільки прийняття рішення здійснюється в

індивідуальному порядку щодо кожного заявника. Однак, відповідач ігнорує приписи вищевказаного положення, і на протязі тривалого часу здійснює лише формальну відписку.

Дослідивши подані сторонами документи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У період з травня по липень 2002 року ОСОБА_1 проходив підготовку на базі Кам`янець-Подільського військового інженерного інституту в якості кандидата у складі III окремого інженерного батальйону Українського Миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй у Південному Лівані, про що видане посвідчення про відрядження від 22.02.2002 № 31.

Наказом Міністра оборони України від 11.06.2002 № 248 майора медичної служби ОСОБА_1 призначено до складу окремого інженерного батальйону Українського Миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй у Лівані.

Згідно із наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2002 № 203, від 03.10.2002 № 224, від 10.10.2002 № 230, від 31.10.2002 № 248, від 04.11.2002 № 251, від 07.11.2002 № 254, від 11.11.2002 № 257 начальник операційно-перев`язочного відділення медичного взводу штабної роти, підполковник медичної служби ОСОБА_1 , у період з 10.07.2002 по 15.12.200 2 вважався таким, що виконує бойове завдання з технічного супроводження і обслуговування основного складу по перевірці місцевості на наявність ВНП, огляду мінних полів та знищенню на позиціях 9-64 та по знищенню боєприпасів Французького компоненту в районі позиції 4-2 на території Лівану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2002 № 277 підполковника медичної служби ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення і відряджено для подальшого проходження військової служби у військову частин НОМЕР_2 м. Самбір, Львівської області.

У період з 10.07.2002 по 15.12.2002 ОСОБА_1 проходив службу у складі військової частини НОМЕР_1 та виконував обов`язки у складі III окремого інженерного батальйону Українського Миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй у Південному Лівані, про що військовою частиною НОМЕР_1 видана довідка від 15.12.2002 № 811.

27.06.2022 на засіданні комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, оформленого протоколом № 6, Комісія слухала справу громадянина ОСОБА_1 щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі наданих заявником документів: заява від 01.04.2022; копія довідки в/ч НОМЕР_1 від 15.12.2002 № 811 про проходження служби у складі в/ч НОМЕР_1 ; копія посвідчення про відрядження від 22.05.2002 №31; витяг із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 11.06.2002 № 248; витяги із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2002 № 203, від 03.10.2002 № 224, від 10.10.2002 № 230, від 31.10.2002 № 248, від 04.11.2002 № 251, від 07.11.2002 № 254, від 11.11.2002 № 257, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2002 № 277. Комісія відмовила громадянину ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку із відсутністю документального підтвердження безпосередньої участі в розмінуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів.

З метою отримання усіх необхідних документів для набуття статусу учасника бойових дій, позивач 23.08.2022 звернувся із запитами до військово-медичного клінічного центру Північного регіону; 27.10.2022 до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України; 27.10.2022до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України; 25.11.2022 до Старосамбірського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

09.01.2023 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про розгляд матеріалів про визнання учасником бойових дій, надавши відповідні документи.

27.01.2023 відповідач надіслав позивачу лист № 226/270, в якому зазначив, що рішення Комісії від 27.06.2022 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист" оформлене протоколом № 6, перегляду Комісією не потребує.

Вважаючи протиправним рішення відповідача, оформленого протоколом засідання Комісії від 27.06.2023 № 6, щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність рішення відповідача, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правовий статус учасника бойових дій визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі-Закон №3551-ХІІ).

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 3551-ХІІ законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

Відповідно до ст. 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Приміткою до ст. 5 визначено, що Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що учасниками бойових дій визнаються: особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Таким чином, Законом № 3551-ХІІ чітко передбачено, що особи які виконують певні роботи щодо розмінування мають їх здійснювати безпосередньо на території України або траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 08 02.1994 № 63 з наступними змінами (далі - Постанова № 63).

Так, відповідно до змісту Постанови № 63 Ліванська Республіка не відноситься до переліку держав і періодів бойових дій на їх території, в яких проходили службу військовослужбовці України в складі миротворчого континенту, що може бути підставою для надання статусу учасника бойових дій відповідно до Закону № 3551-ХІІ.

Варто зауважити, що дія Постанови № 63 поширюється тільки на:

- осіб миротворчого контингенту до 31 грудня 2005 року та військовослужбовців Служби безпеки і Служби зовнішньої розвідки, направлених у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей;

- осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та військовослужбовців внутрішніх військ МВС, які перебували 17 березня 2008 року в складі миротворчого персоналу органів внутрішніх справ на території Автономного Краю Косово (Республіка Сербія, колишня Югославія).

При цьому, положення абзацу третього п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ, які передбачають, що перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України були чинними як на період перебування позивача в Республіці Ліван, так і на момент виникнення та існування спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою умовою надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території інших держав.

Суд зазначає, що у позивача були відсутні "законні очікування" щодо отримання статусу учасника бойових дій відповідно до Закону № 3551-ХІІ за участь у виконанні завдань у складі миротворчого контингенту Місії ООН у Лівані, оскільки законодавством України як чинним на момент перебування ОСОБА_1 у Республіці Ліван (2002 рік), так і законодавством, чинним на момент звернення із заявою до відповідача (2022 рік) не було передбачено отримання статусу учасника бойових дій за участь у вказаній місії.

Зазначена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 11.02.2014 у справі 21-481а13 та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.06.2021 у справі № 240/9932/20.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що статус учасника бойових дій за участь у розмінуванні мають виключно ті особи, які здійснювали такі роботи безпосередньо на території України, як це передбачено п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ.

Водночас, доказів того, що у період з 10.07.2002 по 15.12.2002 у Республіці Ліван велися бойові дії, а позивач брав участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), що згідно із п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ є підставою для надання статусу УБД, позивач суду не надав.

Вирішуючи цей спір, суд не надає оцінки дотримання відповідачем Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.04.2020 № 122 в частині обов`язку Комісії витребувати додаткові документи (у разі потреби), оскільки, у даному випадку, на позивача не розповсюджується дія ст. 6 Закону №3551-ХІІ, позаяк Республіка Ліван не належить до переліку держав, участь у виконанні завдань у складі миротворчого контингенту Місії ООН в якій надає особі право на отримання статусу учасника бойових дій.

Таким чином, суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

За правилами ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. 159, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України в особі Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.