Справа № 560/13550/23
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

12 жовтня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області при призначенні пенсії ОСОБА_1 : з неврахування періодів роботи згідно трудової книжки з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта Товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіопея"; неврахування періоду роботи згідно трудової книжки з 01.01.2004 по 01.10.2004 на посаді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія "Метком"; неврахування періоду проходження військової служби у високогірній місцевості в м. Ленінакан Вірменської PCP з 08.08.1982 по 13.08.1984 та період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі СРСР на о.Сахалін з 22.08.1984 по 17.06.1988, з розрахунку один місяць служби за півтора згідно довідки Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату від 02.07.2020 №2/2/11; неврахування заробітної плати до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021; неврахування у повному розмірі (повні місяці) періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 01.07.2010;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 при призначенні пенсії: період роботи згідно трудової книжки з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта Товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіопея"; період роботи згідно трудової книжки з 01.01.2004 по 01.10.2004 на посаді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Метком"; періоду проходження військової служби у високогірній місцевості в м. Ленінакан Вірменської PCP з 08.08.1982 по 13.08.1984 та період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі СРСР на о. Сахалін з 22.08.1984 по 17.06.1988, з розрахунку один місяць служби за півтора згідно довідки Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату від 02.07.2020 №2/2/11; врахувати розмір заробітної плати до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021; врахувати у повному розмірі (повні місяці) період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 01.07.2010;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.05.2023 з урахуванням висновків суду у даній справі та провести перерахунок і виплату пенсії за віком з дня її призначення з урахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 02.06.2023 йому призначено пенсію за віком. У той же час під час призначення пенсії відповідач протиправно не зарахував до стажу період роботи згідно трудової книжки з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта Товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіопея"; період роботи згідно трудової книжки з 01.01.2004 по 01.10.2004 на посаді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Метком"; періоду проходження військової служби у високогірній місцевості в м. Ленінакан Вірменської PCP з 08.08.1982 по 13.08.1984 та період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі СРСР на о. Сахалін з 22.08.1984 по 17.06.1988, з розрахунку один місяць служби за півтора згідно довідки Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату від 02.07.2020 №2/2/11; врахувати розмір заробітної плати до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021; врахувати у повному розмірі (повні місяці) період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 01.07.2010. На звернення позивача до органу Пенсійного фонду, відповідач надав відповідь, що врахував лише зарахувавши частину стажу, у іншій частині зарахувати вказані періоди до стажу роботи для обчислення пенсії відмовив, не зважаючи на те, що усі спірні періоди роботи належним чином підтверджені записами трудової книжки та іншими документами. Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що проведений перерахунок пенсії позивачу здійснений відповідно до законодавства. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 08 місяців 22 дні. Розмір пенсії за віком обчислено із заробітної плати за період роботи з 01.01.2003 по 30.06.2012 згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Разом з тим, не зараховані періоди роботи з 12.01.1994 по 29.11.1997 в ТзОВ "Кассіопея", оскільки в записі про звільнення з роботи в трудовій книжці НОМЕР_1 відсутня дата звільнення, а також запис не завірено печаткою товариства; з 01.01.2004 по 01.10.2004 в Торгово-промисловій компанії "Метком", оскільки відсутня інформації про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Період військової служби з 08.08.1982 по 13.08.1984 у високогірній місцевості в м. Ленінакан зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі, оскільки кратне обчислення діючим пенсійним законодавством не передбачено. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві також заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін суд відмовляє.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що Головне управління здійснює свої дії в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та Законів України, відтак вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною 1 цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, тому суд розглядає подану позовну заяву з врахуванням лише позову та відзиву на позов.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 28.07.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області з 02.06.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

ОСОБА_1 22.06.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо правильності обчислення страхового стажу та заробітної плати при призначені з 02.06.2023 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 8 місяців 22 дні. Розмір пенсії за віком обчислено із заробітної плати за період роботи з 01.01.2003 по 30.06.2012 згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV до страхового стажу не зараховані періоди:

- з 12.01.1994 по 29.11.1997 в ТзОВ "Кассіопея", оскільки в записі про звільнення з роботи в трудовій книжці НОМЕР_1 відсутня дата звільнення, а також запис не завірено печаткою товариства;

- з 01.01.2004 по 01.10.2004 в Торгово-промисловій компанії "Метком", оскільки відсутня інформації про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- проходження військової служби у високогірній місцевості в м. Ленінакан Вірменської PCP з 08.08.1982 по 13.08.1984;

- період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі СРСР на о. Сахалін з 22.08.1984 по 17.06.1988, з розрахунку один місяць служби за півтора згідно довідки Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату від 02.07.2020 № 2/2/11;

- не врахована заробітна плата до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021;

- неврахований в повному розмірі (повні місяці) періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 01.07.2010;

На звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, останній листом від 28.06.2023 повідомив позивача про причини незарахування спірних періодів.

Вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 1.08.1993, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Щодо зарахування позивачу періодів роботи з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта ТОВ "Кассіопея" до страхового стажу, суд встановив наступне.

На момент внесення у трудову книжку позивача НОМЕР_2 записів про період роботи з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта ТОВ "Кассіопея" діяла Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерство праці України, Міністерство юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Підпунктом 1.1 Інструкції №58 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Підпунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні позиції висловлені Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Отже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У даному випадку відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідній роботі, а не правильність записів у трудовій книжці, відтак період роботи з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта ТОВ "Кассіопея" необхідно зарахувати до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи з 01.01.2004 по 01.10.2004 на посаді виконавчого директора ТОВ "Торгово-промислова компанія "Метком", суд встановив, що підставою для незарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 01.10.2004 стала відсутність інформації про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Пунктом 3 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно абзацу 7 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу"; осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту.

Пунктом 13 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою КМУ №794 від 04.06.1998 визначено, що для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять в установленому порядку від: інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; Державної податкової адміністрації; роботодавців; фізичних осіб; державних органів реєстрації актів цивільного стану про громадян, які померли; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ та організацій.

Згідно зі статтею 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що внаслідок невиконання ТОВ "Торгово-промислова компанія "Метком" у період з 01.01.2004 по 01.10.2004 обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внесках не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періоду роботи у ТОВ "Торгово-промислова компанія "Метком" з 01.01.2004 по 01.10.2004 через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Враховуючи викладене, суд вважає, що період роботи у ТОВ "Торгово-промислова компанія "Метком" з 01.01.2004 по 01.10.2004 необхідно зарахувати до страхового стажу позивача.

Щодо періоду проходження військової служби у високогірній місцевості в м.Ленінакан Вірменської PCP з 08.08.1982 по 13.08.1984 та період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі СРСР на о.Сахалін з 22.08.1984 по 17.06.1988. з розрахунку один місяць служби за півтора, суд вважає за необхідне зазначити.

Постановою Ради Міністрів СРСР №181 від 25.03.1968 "Про зарахування солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим в запас, часу дійсної військової строкової служби в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в стаж роботи, що дає право на отримання пільг, встановлених за роботу в цих районах та місцевостях", яка діяла на час проходження позивачем строкової військової служби в Радянській Армії встановлено, що солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим, починаючи з 1968, з військової служби в районах Крайньої Півночі, час їхньої дійсної строкової військової служби в цих районах та місцевостях, зараховується в стаж роботи, що дає право на отримання пільг, передбачених указами Президіуму Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 та 26.09.1967, якщо вони не пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби поступили на роботу в районах Крайньої Півночі.

Суд встановив, що позивач упродовж трьох місяців після звільнення з військової служби не працевлаштувався на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тому період військової служби з 22.08.1984 по 17.06.1988 зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі.

Разом з цим, підстави для пільгового обчислення періоду проходження військової служби в кратному обчисленні (один рік за півтора) відсутні, тому період військової служби з 08.08.1982 по 13.08.1984 у високогірній місцевості в м.Ленінакан зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі.

У зв`язку із цим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо заробітної плати до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021.

Положеннями частини 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 незалежно від перерв.

На підставі частини 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно із пунктом 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Отже вбачається, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не враховано положення пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1.

Відповідно до частини першої статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу вищенаведених законів вбачається, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія.

У разі сумніву в розмірі заробітної платні, яка враховується при обчисленні пенсії орган ПФУ має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.11.2019 у справі №352/819/16-а, від 29.07.2020 у справі №341/1132/17, від 12.04.2021 у справі №219/4550/17

Підсумовуючи вищевикладене, обов`язок перевірки викладених у довідці відомостей покладено на органи пенсійного фонду, а неможливість проведення перевірки відповідачем у зв`язку з повномасштабною агресією російської федерації проти України, не може бути належною підставою для неврахування відповідачем такої довідки при призначенні пенсії позивачу.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач при призначенні пенсії позивачу відповідач безпідставно не врахував істотні обставини, що мали місце, не перевірив повідомлені заявником факти та документи, не вчинив усі необхідні дії для витребування необхідних документів, а тому заробітну плату до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021 необхідно врахувати при призначенні пенсії позивачу.

Щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 01.07.2010, суд зазначає, що частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058-ІV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державною демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону №1058-ІV визначено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 по 30 червня 2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 по 31 грудня 2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки пре реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента від 03.07.1998 №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності та втратив чинність 01.01.2012) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком, шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50% за кожну особу.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Отже, законодавством, яке діяло на час звернення позивача за призначенням пенсії, передбачено зарахування до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періодів провадження ними підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Суд встановив, що позивач перебував на податковому обліку у періоди 01.01.2005 по 30.06.2010 на спрощеній системі оподаткування.

До позовної заяви позивач подав копії квитанцій про сплату страхових внесків за період з жовтня 2006 по липень 2010, що підтверджує здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, періоди здійснення підприємницької діяльності позивача, під час перебування на спрощені системі оподаткування, а саме з 01.01.2006 по 01.07.2010, підлягають до зарахування страхового стажу.

Посилання відповідача на те, що періоди здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за 2006-2010 враховано до страхового стажу згідно індивідуальних відомостей при застраховану особу, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, пропорційно сплаченим страховим внескам до Пенсійного фонду України, оскільки ним сплачено страхові внески у сумі, меншій ніж мінімальний страховий внесок, суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідач не наводить відомостей про наявну у позивача заборгованість з єдиного внеску у цей період, що свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності.

Разом з тим суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відповідачем в ході розгляду заяв позивача про призначення пенсії не виконані всі умови для прийняття відповідного рішення, а саме належно не досліджена та достовірно не встановлена наявність щодо позивача необхідних умов для призначення пенсії, із зарахуванням спірних періодів, яким судом надана оцінка.

В той же час здійснення розрахунку страхового стажу входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.

Оскільки в спірних правовідносинах права позивача відповідачем не було належно обраховано загальний страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, а суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.05.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням всіх доданих до неї документів, та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів, з виходом за межі позовних вимог на підставі положень частини 2 статті 9 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі № 826/7778/17.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надав: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА №1123 видане адвокату Горщар С.В., ордер серії АА №1326788 від 14.07.2023; договір про надання правової допомоги від 17.09.2021 №88/21; протокол №2 погодження гонорару від 14.07.2023 та квитанція до прибуткового касового ордеру №88/21.2 від 14.07.2023.

Суд встановив, що позивачем до матеріалів справи не додано детальний опис робіт (наданих послуг), який би містив: інформацію із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання робіт (надання послуг) зазначених в описі робіт та наданих послуг а також погодинної вартості правової допомоги за надані послуги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Водночас, за відсутності належних та допустимих доказів про обсяг фактично наданих певним адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару є неможливим надати належну оцінку, визначити співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Враховуючи встановлене, суд вважає, що у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн., відтак понесені судові витрати (судовий збір) необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які полягають неврахуванні при призначенні пенсії ОСОБА_1 : періодів роботи згідно трудової книжки з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта Товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіопея"; неврахування періоду роботи згідно трудової книжки з 01.01.2004 по 01.10.2004 на посаді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Метком"; неврахування заробітної плати до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021; неврахування у повному розмірі (повні місяці) періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 01.07.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 при призначенні пенсії:

- період роботи згідно трудової книжки з 12.01.1994 по 29.11.1997 на посаді провідного консультанта Товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіопея";

- період роботи згідно трудової книжки з 01.01.2004 по 01.10.2004 на посаді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Метком";

- врахувати розмір заробітної плати до 2000 року згідно архівної довідки №4/144788 від 08.06.2021;

- врахувати у повному розмірі (повні місяці) період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 01.07.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.05.2023 з урахуванням всіх доданих до неї документів, та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12 жовтня 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ 53, 04053 , код ЄДРПОУ - 42098368) Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя В.В. Матущак