Справа № 580/5749/23
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

12 жовтня 2023 року справа № 580/5749/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Глийової В.Г.,

представника позивача - Мельникової О.О. (за ордером),

представника відповідача-1 - Опевалової С.С. (у порядку самопредставництва),

представника відповідача-3 - Наумчик Р.П. (у порядку самопредставництва),

розглядаючи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 6-го прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України ВЧ НОМЕР_1 , Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Волинської митниці, Ковельської військової районної адміністрації, Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до 6-го прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України ВЧ НОМЕР_1 (далі - відповідач-1), Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач-2), Волинської митниці (далі - відповідач-3), Ковельської військової районної адміністрації (далі - відповідач-4), Окремої комендатури охорони і забезпечення (далі - відповідач-5), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-3 щодо неповернення позивачу транспортного засобу особистою користування марки «AUDI Q7» 2015 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 з ключем для проведення митного оформлення на виконання постанови Любомльського районного суду від 26.05.2022, що набрало законної сили;

- зобов`язати відповідача-3 виконати рішення Любомльського районного суду від 26.05.2022 передавши позивачу зазначений автомобіль з ключем та товаро-супровідні документи для митного оформления;

- визнати протиправним та скасувати акт про примусове відчуження або вилучення майна від 09.03.2022, складений начальником відповідача-1 та погоджений начальником відповідача-4 від 28.02.2022 № 239-АГ;

- визнати протиправним та скасувати п.2 наказу № 239-АГ від 28.02.2022 начальника відповідача-1 узгоджений з начальником відповідача-4 про вилучення майна, в частині проведення примусового відчуження майна - транспортного засобу марки «AUDI Q7» 2015 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 , який я придбав у відповідності до договору купівлі - продажу від 09.02.2022;

- визнати протиправними дії працівників відповідача-3 щодо передачі зазначеного автомобіля з ключами представникам відповідача-1;

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача-1 щодо передачі автомобіля марки «AUDI Q7» 2015 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 у розпорядження відповідача-5.

Ухвалою від 11.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 03.08.2023 о 09:00.

Оголошувались перерви у підготовчому провадженні до 17.08.2023, 15.09.2023, 26.09.2023, 05.10.2023 та 12.10.2023.

Протокольною ухвалою від 17.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

12.10.2023 вх. № 43820/23 до суду від представника позивача - адвоката Мельникової О.О. (документ сформовано в системі "Електронний суд" 11.10.2023) надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Додатково представник позивача просить вирішити питання про повернення позивачу сплаченого судового збору у сумі 4 294,40 грн.

В обґрунтування цього клопотання представником позивача зазначено, що спір виник між сторонами у справі, який розглядається Черкаським окружним адміністративним судом не є публічно-правовим спором між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на зміну та припинення цивільних прав фізичної особи. Це спір про право цивільне, стосується майнових прав позивача та має приватно-правовий характер. Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує право власності позивача, а тому з урахуванням правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 707/1298/22 спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні 12.10.2023 судом прийнято до розгляду та поставлено на обговорення вищевказане клопотання. Представник позивача підтримав подане клопотання та просив закрити провадження у справі. Представники відповідачів проти задоволення клопотання заперечили та зазначили, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій/бездіяльності відповідачів мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши позицію сторін у справі, дослідивши та надавши оцінку встановленим обставинам, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи.

Разом із тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З установлених обставин справи вбачається, що в даному випадку позивач звернувся до суду за захистом свого права власності на автомобіль.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення відповідачів, як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо права власності рухомого майна.

Положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В Постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 707/1298/22 зазначено таке:

«Як в доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є підхід, що: під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин; реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-6 (провадження № 12-143гс19) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності (пункти 1, 8 частини першої статті 19 КАС України).

Право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб. Адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню (частина перша та друга статті 267 КАС України).

Касаційним судом зауважено, що законодавець визначив юрисдикцію адміністративних судів з розгляду справ про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності (статті 350, 351 ЦК України). Вирішення спорів щодо реквізиції чинним законодавством до адміністративного судочинства не віднесений.

Предметом спору у цій справі є оскарження розпорядження та акта щодо примусового відчуження транспортного засобу позивача, а отже, спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується майнових прав позивача та має приватноправовий характер. Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту свого цивільного права, у зв`язку з чим він правомірно звернувся до суду із позовом в порядку цивільного судочинства».

Підсумовуючи вищевикладене, Верховний суд зазначив, що не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Таким чином, спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер та, з огляду на суб`єктний склад сторін спору, його слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 23.06.2022 у справі № 540/2725/21.

Щодо заперечень представників відповідачів про те, що що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій/бездіяльності відповідачів мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає, що спір у даній справі має приватноправовий характер, оскільки направлений на захист цивільного права фізичної особи (права власності на автомобіль), а дії відповідачів щодо вилучення та передачі приватної власності - автомобіля позивача, в даному випадку спрямовані на зміну та припинення цивільних прав фізичної особи, а отже є похідними від основної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як встановлено судом, позивачем до матеріалів позову додано квитанцію АТ "Ощадбанк" від 03.07.2023 № 59, згідно з якою позивачем сплачено судовий збір в сумі 4 294,40 грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку про повернення позивачу з Державного бюджету України сплачений судовий збір відповідно до вказаної квитанції в сумі 4 294,40 грн.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 293-297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача - адвоката Мельникової О.О. від 12.10.2023 про закриття провадження у справі № 580/5749/23 - задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі № 580/5749/23 за позовом ОСОБА_1 до 6-го прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України ВЧ НОМЕР_1 , Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Волинської митниці, Ковельської військової районної адміністрації, Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з Державного бюджету України сплачений відповідно до квитанції АТ "Ощадбанк" від 03.07.2023 № 59 судовий збір у сумі 4 294 (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) гривні 40 копійок.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ