Справа № 520/11439/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13 жовтня 2023 р. справа № 520/11439/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання без повідомлення (виклику) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, начальника Департаменту патрульної поліції - Жукова Євгенія Олександровича про визнання протиправним і скасування наказу та поновлення на посаді, -

встановив:

Позивач, у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про (з урахуванням уточненої позовної заяви): 1) визнання протиправним і скасування наказу Департаменту патрульної поліції України №838 о/с від 09 червня 2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, підписаним керівником (начальником) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Євгеном Жуковим; 2) зобов`язання голову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Євгена Жукова вчинити дії - відновити порушені права позивача ОСОБА_1 шляхом скасування Наказу Департаменту патрульної поліції України №838 о/с від 09 червня 2022 року і поновлення його на посаді.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що дисциплінарне стягнення накладено безпідставно, за відсутності події вчинення дисциплінарного проступку. Наголошував, що 09.03.2022 був звільнений на підставі наказу №591 о/с від 09.03.2022 нібито за невихід без поважних причин з 25.02.2022 -09.03.2022, після чого даний наказ був скасований, поновлено позивача на посаді і після чого звільнено знову з тих саме обставин. Це є прямим порушенням Конституційних принципів верховенства права, законності, рівності тощо та міжнародних договорів, зокрема ч.1 ст.61 Конституції України, Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Спірний наказ від 09.06.2022р. є неаргументованим та незаконним.

Відповідач, Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Департамент, орган публічної адміністрації) із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що подія скоєння дисциплінарного проступку мала місце в дійсності і втілилась у недотриманні п.1, п.2, п.4, п.5, п. 8 та п 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції, визначеної ч. 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", п.1та п.2 ч.1 ст.18, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Національну поліцію", абз. 2, 3 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у невиході на службу без поважних причин 25.02.2022, 26.02.2022, 27.02.2022, 28.02.2022, 01.03.2022, 05.03.2022, 09.03.2022 в умовах воєнного стану. Наполягав, що обставини події проступку оцінені вірно, міра відповідальності обрана правильно, процедура накладення покарання дотримана, рішення про дисциплінарне стягнення прийнято повноважною особою. Звертав увагу суду на те, що не допустимо залишати поведінку позивача безкарною, оскільки це призведе до створення в очах інших поліцейських, які у воєнний час сумлінно виконують свої обов`язки незважаючи на реальну загрозу життю, які в першу чергу ставили інтереси, права та безпеку Українського народу вище власного життя та власних інтересів, залишаючись у місті Харкові та Харківській області, проявляючи мужність та вірність ОСОБА_2 .

Позивач у відповідь на відзив зазначив, що відповідач не спростував жодного твердження позивача та використовує в якості підтвердження доводів докази, які були отримані всупереч Конституційним принципам.

Ухвалою суду від 14.09.2023 року було залучено до участі у справі у якості відповідача - начальника Департаменту патрульної поліції - ОСОБА_3 , який правом надати відзив на позов не скористався.

Строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заяви ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, освіта вища, у період 07.11.2015р.-31.07.2018 та з 13.10.2021р. проходив службу в лавах Національної поліції України на штатній посаді поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №1 у складі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, згідно з наказом Департаменту патрульної поліції від 09.06.2022 року. №838 о/с був звільнений зі служби в поліції з 09 червня 2022 року.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13.10.2021р. №1303 о/с був призначений на посаду інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області, з 13 жовтня 2021 року.

09.06.2022 року наказом Департаменту патрульної поліції №838 о/с відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону №1 УПП в Харківській області ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 09 червня 2022 року.

25.02.2022р., 26.02.2022р., 27.02.2022р., 28.02.2022р., 01.03.2022р., 05.03.2022р, 09.03.2022р. працівниками Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на прізвища ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були складені акти про відсутність заявника на службі без поважних причин.

Водночас із цим, за викладеними у позові твердженнями заявника, 25.02.2022р.-02.03.2022р. унаслідок виконання наказів керівництва заявник до служби не приступав і знаходився за домашньою адресою, переважно в підвалу будинку разом з сімє`ю. В період з 02.03.2022- 03.03.2022, під час евакуації у підвальне приміщення позивач втратив телефон, однак позивачем було повідомлено командиру робочої групи про втрату телефону, номер телефону матері, а також повідомлено про намір вивезти родину 03.03.2022р. спочатку до м. Рівно, а потім до кордону з Угорщиною. Командир робочої групи повідомив, що вже має частину особового складу з якими він може здійснювати забезпечення громадського порядку, тому просив позивач повідомити його одразу після повернення до міста, а також повідомити якщо він передумає вивозити сім`ю. З 03.03.2022 р. позивач зі своїм сусідом вивозив сім`ю до м. Рівно. 07.03.2022р. позивач вирушив до кордону з Угорщиною де залишив сім`ю та спрямував до м. Харкова, в дорозі позивач намагався зателефонувати до командира робочої групи та повідомити, що приблизно 08-09 березня 2022 року вже прибуде до м. Харкова та зможе приступити до виконання своїх обов`язків. 09.03.2022 р. через соціальні мережі написав позивачу колега, якій повідомив про звільнення позивача зі служби. Після чого позивач зателефонував командиру взводу, який підтвердив його звільнення з посади. Позивач прийняв рішення повернутися на Захід України.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції №591 о/с від 09.03.2022 року старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону №1 УПП в Харківській області Максименко С.Є. відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції з 09.03.2022р.

В подальшому, наказом Департаменту патрульної поліції №785 о/с від 13.05.2022 року скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції №591 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

14.05.2022р. Департаментом патрульної поліції було видано наказ №579 про призначення відносно заявника службового розслідування стосовно обставин можливого порушення службової дисципліни, створено Дисциплінарну комісію у складі 5 осіб, а саме: Голови - майора поліції Стрижак А., начальника Управління патрульної поліції в Харківській області, члена - капітана поліції Арсалан Сам-Далірі, заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області, члена - капітана поліції - Кулішової К., головного інспектору відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції, члена - капітана поліції - Диняк Я., заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області, члена - капітана поліції - Барибіна С., т.в.о. заступника начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Харківській області.

Під час проведення службового розслідування заявник перебував у правовому режимі відсторонення від виконання службових обов`язків.

Заявник був обізнаний із проведенням службового розслідування і 18.05.2022р. надав письмові пояснення, де зазначив, що проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 , зі своєю родиною де з 24.02.2022 почалися сильні обстріли району міста мешкання, на вулицю виходити було небезпечно. Протягом тривалого часу знаходився в бомбосховищі, де не було мобільного зв`язку та світла. У зв`язку з тим, що міський транспорт перестав працювати та мобільний телефон був втрачений, в якому були всі контакти та зв`язок з керівництвом, прибути до міста несення служби не було можливості. Так, 03.03.2022, сусід по будинку позивача ОСОБА_8 ( НОМЕР_1 ) запропонував позивачу вивезти сім`ю у безпечне місце, до міста Рівне та надав свій транспортний засіб. Дорога до місця призначення тривала 4 дні, після чого позивач хотів повернутися до міста Харкова, на робоче місце, але як позивачу стало відомо, 09.03.2022 його звільнили з лав Національної поліції України, після чого в подальшому позивач залишився в безпечному місці зі своєю родиною.

У Висновку Дисциплінарної комісії від 26.05.2022р. зазначено, що 18.05.2022 о 15.00 ОСОБА_9 здійснено дзвінок, спілкування було зафіксовано за допомогою портативного відеореєстратора № ХА 02092. Останній підтвердив вищевикладені пояснення ОСОБА_1 .

Згідно з датованими 16.05.2022р. письмовими поясненнями поліцейських Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 протягом 25.02.2022р.-09.03.2022р. заявник на службу не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав.

У зв`язку із розпочатим дисциплінарним провадженням відносно заявника була складена службова характеристика непозитивного змісту, згідно з якою заявник зарекомендував себе посередньо, до виконання службових обов`язків відноситься неналежно, допускає часткове невиконання наказів та доручень керівництва, за результати роботи не вболіває, часто намагається уникнути виконання покладених на нього завдань, власної ініціативи не проявляє, критику не сприймає, схильний до спотворення фактів та порушень службової дисципліни.

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 26.05.2022р. (далі за текстом - Висновок).

У тексті Висновку діяння/вчинок заявника за подією не виходу на службу без поважних причин 25.02.2022р., 26.02.2022р., 27.02.2022р., 28.02.2022р., 01.03.2022р., 05.03.2022р, 09.03.2022р. було кваліфіковано Дисциплінарною комісією у якості вчинення дисциплінарного проступку - невиконання вимог п.1 ч.3 ст.1, п.2 ч.3 ст.1, п.4 ч.3 ст.1, п.5 ч.3 ст.1, п.8 ч.3 ст.1, п.13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, складеної відповідно до ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію" Присяги поліцейського, п.1 ч.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, ч.2 ст.24 Закону України "Про Національну поліцію", абз.2 п.1 Розділу ІІ, абз.3 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016р. №1179) за рахунок безпідставної відсутності на службі без поважних причин в умовах запровадженого правового режиму воєнного стану.

Висновок містить пропозицію Дисциплінарної комісії з приводу застосування до заявника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

26.05.2022р. Висновок був затверджений начальником Департаменту патрульної поліції.

27.05.2022р. начальником Департаменту патрульної поліції було видано наказ №319, п.11 якого до заявника з відображених у Висновку мотивів було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Згідно акту від 30.05.2022 заявника було сповіщено про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за допомогою мессенджеру Telegram, було направлено скан копію витягу з наказу від 27.05.2022 №319.

09.06.2022 року Департаментом патрульної поліції було видано наказ №№838 о/с, яким на реалізацію п.11 наказу Департаменту патрульної поліції №319 від 27.05.2022р. заявника було звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з 09 червня 2022 року.

Заявник був ознайомлений із цим наказом 09.06.2022р., що доводиться власноручним підписом заявника.

Не погодившись із правомірністю накладеного дисциплінарного покарання, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію", а також Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі за текстом - Статут, Дисциплінарний статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись приписами Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про відпустки" тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

Частиною 1 ст.2 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Як указано у ст.6 названого закону, поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.1 ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.1 ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.3 ч.1 ст.18).

У силу дії спеціальної норми права - ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Як передбачено ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Таким чином, суд доходить до переконання про те, що інститут Присяги поліцейського вже сам по собі призначений імперативно забезпечити зразкове та бездоганне дотримання публічним службовцем - поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності.

При цьому, у кореспонденції з ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" інститут Присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції безперервно та незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

За визначенням ч.1 ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У силу ч.3 ст.1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.

Отже, до кола формальних ознак дисциплінарного проступку поліцейського належать: 1) недотримання вимог чинних нормативно-правових актів; 2) недотримання Присяги поліцейського; 3) невиконання наказів керівників; 4) неналежний рівень знань положень нормативно-правових актів та змісту власних функціональних обов`язків за посадою; 5) не виявлення поваги до прав, честі і гідності людини, не утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 6) ненадання допомоги та не запобігання вчиненню правопорушень; 7) не вжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського із одночасним інформуванням про це безпосереднього керівника; 8) не утримання від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки; 9) не утримання від дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 10) недотримання правил внутрішнього розпорядку; 11) невиконання заходів безпеки у службовій діяльності; 12) незабезпечення належного рівня власної професійної підготовки (кваліфікації); 13) неналежне ставлення до збереження службового майна, незабезпечення належного стану зброї та спеціальних засобів; 14) не виявлення поваги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, не надання допомоги іншим поліцейським, не стримування інших поліцейських від вчинення правопорушень; 15) не дотримання правил носіння однострою та знаків розрізнення; 15) не сприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не інформування керівника про будь-які порушення службової дисципліни; 16) перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 17) невжиття заходів із забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179) закріплено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.1 ст.14 цього ж статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Процедури та механізми функціонування дисциплінарних комісій в органах та підрозділах Національної поліції України визначені приписами Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України (затверджене наказом МВС України від 07.11.2018р. №893, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28.11.2018р. за №1356/32808; далі за текстом - Положення №893).

За правилом п.3 розділу І Положення №893 дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії. У разі призначення службового розслідування за відомостями про скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, що потребує значного обсягу дій, зокрема опитування великої кількості поліцейських та інших осіб, витребування та аналізу значного обсягу матеріалів, уповноважений керівник може призначати заступника голови дисциплінарної комісії. Головою дисциплінарної комісії, утвореної в поліції, може бути лише поліцейський.

Згідно з п.10 розділу І Положення №893 забороняється включати до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, щодо якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, заінтересованих у результатах розслідування.

Щодо твердження позивача, що дисциплінарна комісія та її склад був незаконний, оскільки на думку позивача члени комісії на прізвища ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які особисто на чолі з начальником УПП Стрижак А.О., зацікавлені у результаті проведення службового розслідування, так як входили до складу комісії створеної наказом від 09.03.2022 № 84, а ОСОБА_4 складав акти про відсутність на службі позивача у присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , то суд зазначає наступне.

Факт відсутності на службі у період з 25.02.2022 по 09.03.2022 позивач не заперечує.

Жодних доказів про наявність особистої зацікавленості зазначених членів Дисциплінарної комісії у результатах розслідування до матеріалів справи не подано. Доказів наявності реального конфлікту інтересів або потенційного конфлікту інтересів у стосунках між заявником та членами Дисциплінарної комісії матеріали справи не містять.

Ознак існування неприязних стосунків між заявником та членами створеної згаданим наказом дисциплінарної комісії (далі за текстом - Дисциплінарна комісія) судом на виконання вимог ст. 9 КАС України не виявлено, таких доказів заявником до суду не подано.

Доказів оскарження заявником названого наказу від 14.05.2022р. №579 до суду або посадової (службової) особи поліції вищого рівня матеріали справи не містять.

Отже, у спірних правовідносинах під час створення Дисциплінарної комісії було дотримано критерій чисельності осіб та критерій неупередженості, службове розслідування було призначено та проведено.

Процедури та механізми проведення службового розслідування відносно поліцейських деталізовані приписами Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України (затверджений наказом МВС України від 07.11.2018р. №893, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28.11.2018р. за №1356/32808; далі за текстом - Порядок №893).

Недоліків в організації службового розслідування, а також нездоланних та непереборних дефектів у процедурі службового розслідування судом під час вирішення спору не виявлено.

Ознак порушення прав та інтересів заявника у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.

Згідно з п.2 розділу IV Порядку №893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.

Заявник був обізнаний із фактом проведення службового розслідування і безперешкодно надав письмові пояснення.

Службовим розслідуванням встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, в частині самоусунення 25.02.2022, 26.02.2022, 27.02.2022, 28.02.2022, 01.03.2022, 05.03.2022, 09.03.2022 від виконання службових обов`язків, як поліцейського, в умовах правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Слід вказати, що зазначений факт невиходу на службу в період з 25.02.2022 по 09.03.2022 позивачем не заперечується.

Відтак, викладене у Висновку судження Дисциплінарної комісії про вчинення заявником порушення вимог п.1 ч.3 ст.1, п.2 ч.3 ст.1, п.4 ч.3 ст.1, п.5 ч.3 ст.1, п.8 ч.3 ст.1, п.13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, складеної відповідно до ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію" Присяги поліцейського, п.1 ч.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, ч.2 ст.24 Закону України "Про Національну поліцію", абз.2 п.1 Розділу ІІ, абз.3 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016р. №1179) за рахунок безпідставної відсутності на службі протягом 25.02.2022р.-09.03.2022р. без поважних причин в умовах запровадженого правового режиму воєнного стану суд вважає юридично правильним та фактично підтвердженим.

Порушень у кваліфікації Дисциплінарною комісією діяння заявника за цими епізодами, суд не знаходить.

Явних те очевидних проявів суб`єктом владних повноважень свавілля у реалізації адміністративної дискреції у сфері визначення суворості дисциплінарного покарання (з - поміж окреслених у ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України видів дисциплінарного стягнення поліцейського) судом у ході розгляду справи не виявлено.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 на території України введено воєнний стан.

Також, наказом Департаменту Патрульної поліції від 21.02.2022 №964 переведено особовий склад на посилений варіант службової діяльності з 21.02.2022 до 26.02.2022 з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, здійснення цілодобового моніторингу оперативної обстановки в країні.

При цьому, ст. 24 Закону № 580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Отже, з 24.02.2022 поліцейські зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Тому з указаної календарної дати усі військові формування України та правоохоронні органи України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України), а також окремі співробітники згаданих суб`єктів владних повноважень у силу ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.12, 21, 22 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію" повинні були / мусили безвідносно до наявності або відсутності події отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України.

У тексті позову власне заявником визнані як обставини власної фізичної відсутності за місцем дислокації тероргану Національної поліції України протягом періоду 25.02.2022р.-09.03.2022р., так і обставини невиконання протягом означеного періоду часу функцій поліцейської служби у будь-якому іншому місці, невжиття взагалі будь-яких заходів із забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України.

За своєю формою, змістом та суттю таке діяння явно та очевидно належить до кола чітко визначених законом дисциплінарних проступків поліцейського.

До того ж, до матеріалів справи заявником не подано взагалі жодного доказу на підтвердження тих обставин, що стан здоров`я або вік будь-кого з членів родини заявника вимагав обов`язкової особистої присутності заявника.

Посилання позивача на неправомірну, на його думку, фіксацію телефонної розмови з громадянином ОСОБА_12 , не має жодного юридичного значення, оскільки заявник самостійно визнає факт відсутності на службі у цей період. У висновку заначено, що останній підтвердив вищевикладені пояснення ОСОБА_1 . Дані пояснення були надані позивачем у письмово вигляді в ході службового розслідування та містять в матеріалах як службового розслідування так і судової справи.

Стосовно доводів заявника про повторність притягнення до одного і того ж виду юридичної відповідальності за одне й теж саме правопорушення суд зазначає, що, по-перше, заявник наполягає на відсутності події вчинення правопорушення, а, по-друге, у розумінні ч.1 ст.61 Конституції України юридичним запобіжником несення особою подвійного/кратного тягаря юридичної відповідальності одного виду за скоєння правопорушення є або діюче рішення суб`єкта владних повноважень з приводу притягнення особи до відповідальності, або рішення суду з приводу притягнення особи до юридичної відповідальності.

Тому цей довід заявника підлягає відхиленню.

Стосовно доводів заявника про виконання наказів керівництва суд зазначає, що згідно з ч.3 ст.8 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію" накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Пунктом 1 ст.4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Відповідно до п.2 ст.4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.

Матеріали справи не містять доказів наявності чіткого та однозначного наказу ухилятись від безперервного виконання завдань поліцейської служби, захисту суверенітету України, захисту територіальної цілісності України, відсічі збройної агресії ворога проти Держави Україна.

Продовжуючи розгляд справи, суд відмічає, що за правилами ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У силу ч.3 ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звідси слідує, що у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: Дисциплінарну комісію тероргану Національної поліції України та керівника тероргану Національної поліції України, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного.

При цьому, межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені Дисциплінарною комісією тероргану Національної поліції України адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру для керівника тероргану Національної поліції України).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей".

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано достатній обсяг доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже поведінка поліцейського, котрий цілком усвідомлює значення власних діянь, має бути зразковою в усіх випадках незалежно від дії будь-яких третіх факторів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту наведеної норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів приватної особи/заявника.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України і ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини події з`ясував повно та вичерпно, діяння поліцейського кваліфікував правильно, норму закону визначив вірно, зміст приписів цієї норми витлумачив без помилок (перекручень), взяв до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, наслідки вчиненого поліцейським діяння не спотворив, міру юридичної відповідальності обрав без явного та очевидно нерозумного перевищення меж свободи адміністративного розсуду.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що і Дисциплінарна комісія, і керівник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у даному конкретному випадку повно з`ясували обставини фактичної дійсності і забезпечили неупередженість службового розслідування.

Достовірно з"ясувавши відсутність у заявника поважних причин невиходу на поліцейську службу протягом 25.02.2022р.-09.03.2022р. ані Дисциплінарна комісія, ані керівник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не були обтяжені обов"язком провести опитування третіх сторонніх осіб стосовно будь-яких інших обставин, бо ці обставини об`єктивно не здатні спростувати події вчинення заявником дисциплінарного проступку.

Відтак, оскільки усі доводи заявника стосуються виключно незгоди із результатами проведеного службового розслідування за відсутності доказів виходу на службу 25.02.2022р.-09.03.2022р., то ці доводи належить кваліфікувати у якості юридично неспроможних безвідносно до їх текстуального оформлення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева