Справа № 380/21943/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 жовтня 2023 рокусправа № 380/21943/23

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кисильова О.Й., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення під час служби в поліції у період з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення під час служби в поліції у період з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно.

Ухвалою від 22.09.2023 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

10.10.2023 на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення, в якій зазначив, що 25.05.2023 представник позивача звернулася до відповідача з приводу нарахування та виплати йому індексації за період з листопада 2015 року по квітень 2020 року.

У свою чергу, відповідач скерував позивачу інформацію про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 за період з листопада 2015 року по квітень 2020 року із супровідним листом від 02.06.2023 № K-52/Аз/17/01-2023, яке представник позивача отримала 15.08.2023. Відтак, 15.08.2023 позивачу стало відомо, що у період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексація грошового забезпечення йому не нараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, позивач зазначає, що відповідно до п. 1 Розділу "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено коронавірусом SARS-CoV-2" на території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 дію карантину продовжено на всій території України до 30.06.2023.

Також позивач вказує на те, що у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 Верховний Суд вказав, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд також зауважив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Надаючи оцінку підставам поновлення строку звернення до суду, слід врахувати таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Варто зауважити, підставою для звернення до суду з цим позовом є неправильний обрахунок грошового забезпечення позивача у період з 07.11.2015 по 31.10.2017 без індексації грошового забезпечення.

Вирішуючи питання початку перебігу строку звернення до суду, суддя враховує таке.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII, з наступними змінами та доповненнями, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленої у постановах від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 у справі № 825/565/17, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Підсумовуючи викладене, слід зауважити, що перебіг строку звернення до суду у спірних правовідносинах починається з наступного дня після отримання військовослужбовцем не проіндексованого місячного грошового забезпечення.

У даному випадку, про виплату грошового забезпечення у неналежному розмірі, тобто без проведення індексації, позивач повинен був дізнатися кожного наступного місяця після виплати грошового забезпечення - це кожного місяця, починаючи з 01.12.2015 по 31.10.2017.

Поряд з цим, до 19.07.2022 позивач не був обмежений будь-яким строком для звернення до суду з метою відновлення його порушеного права.

Строкові обмеження виникають лише після внесення змін, якими законодавцем встановлено присічний строк для звернення до суду три місяці.

Варто відмітити, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцевих положень" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Із аналізу наведеного вище слідує, що строки звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення належним сум при звільненні були продовжені до 30.06.2023 включно.

Втім, до суду із цим позовом ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку 13.09.2023, про що свідчить трекінг поштових відправлень № 668, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду, з моменту звільнення зі служби в поліції у квітні 2020 року (навіть з урахуванням продовження таких строків на період дії карантину).

Відтак, суддя не приймає доводи позивача, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, з підстав їх спростування вище наведеними обставинами та положеннями законодавства.

Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, слід зазначити таке.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/22 в Україні введений воєнний стан на 30 діб, строк дії якого був продовжений Указами Президента від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 2593/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/23.

Так, Верховний Суд в ухвалі від 21.07.2022 у справі № /2897/13-ц наголошує, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2021 у справі № 640/20314/20, досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.

Зважаючи на це, покликання повивача на введення воєнного стан без посилання на конкретні обставини, що перешкоджали зверненню до суду, не можуть бути визнані судом поважними.

Інших причин пропуску строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України, позивачем не зазначено.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України, передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зважаючи на відсутність обставин, які підтверджують поважність причини пропуску строку звернення до суду, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, разом із доданими документами повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна