Справа № 440/9697/23
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/9697/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимог, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-4598-17/1693-У від 12.02.2020 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 21549,44 грн,

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-4598-17/820-У від 15.04.2021 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 21549,44 грн,

- зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника шляхом виключення відомостей про наявність у позивача боргу (недоїмки) в сумі 31100,74 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.03.2023 позивач дізнався про наявність відкритих виконавчих проваджень №70873633 та №70724316. Зазначені виконавчі провадження відкрито з примусового виконання вимог ГУ ДПС у Полтавській області. Позивач зазначає, що приймаючи оскаржувані вимоги відповідач не врахував ту обставину, що позивач є найманим працівником, тому платником ЄСВ за позивача є його роботодавець, що підтверджується наданими доказами.

Ухвалою суду від 24.07.2023 визнано поважними причини пропуску строку звернення позивачем до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом у справі №440/9697/23, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/9697/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позов в якому вказано, що відповідно доданих інформаційної системи органів ДПС позивач перебував на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області як ФОП з 17.01.2017 по 09.02.2023. Зазначено, що згідно інтегрованої картки платника податків по єдиному внеску, рахується заборгованість у сумі 31100,74 грн. З огляду на наявність у позивача заборгованості відповідач стверджує про правомірність винесених вимог.

Розгляд даної справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 31.01.2020 згідно ІКП по ОСОБА_1 рахувалась заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 22605,44 грн.

ГУ ДПС у Полтавській області сформовано вимогу боргу (недоїмки) №Ф-4598-17/1693-У від 12.02.2020 про сплату ОСОБА_1 в сумі 21549,44 грн.

Відповідач зазначив, що станом на 31.03.2021 згідно ІКП по ОСОБА_1 збільшилася заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та становила 31100,74 грн.

ГУ ДПС у Полтавській області сформовано вимогу боргу (недоїмки) №Ф-4598-17/820-У від 15.04.2021 про сплату ОСОБА_1 в сумі 8495,30 грн.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464.

Так, за змістом статті 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, суд доходить до висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, якщо особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідач зазначив, що з 01.02.2017 по 31.03.2018 ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування (1 група), з 01.04.2018 по 09.02.2023 платник податків перебував на загальній системі оподаткування.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідач приймаючи оскаржувані вимоги, не врахував ту обставину, що позивач є найманим працівником.

Також матеріали справи містять довідки форми ОК-5 та ОК-7, що підтверджують сплату роботодавцем єдиного внеску за позивача протягом спірного періоду.

Враховуючи вище зазначені обставини, суд зазначає, що вимоги ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-4598-17/1693-У від 12.02.2020 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 21549,44 грн та вимога ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-4598-17/820-У від 15.04.2021 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 21549,44 грн, сформовано з порушення норм чинного законодавства, на підставі того що, особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Отже, суд зазначає, що якщо фізична особа - підприємець є найманим працівником то обов`язок зі сплати ЄСВ покладається на роботодавця.

За весь час роботи позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджує находження позивача у трудових відносинах.

Таким чином, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах та роботодавцем сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством за позивача у спірний період.

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, судом визнано за можливе скористатись правом та зобов`язати відповідача внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника шляхом виключення відомостей про наявність у позивача боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 31100,74 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимог задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-4598-17/1693-У від 12.02.2020 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 21549,44 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-4598-17/820-У від 15.04.2021 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 21549,44 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника шляхом виключення відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 31100,74 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору загальному розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Петрова