Справа № 420/19344/22
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Дубровної В.А.,

при секретарі: Самсоновій М.А.

за участю представників

позивача Богомолової І.Г.

відповідача Клюкіна К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

29.12.2022 року до суду звернулась представник позивача - адвокат Богомолова Ірина Георгіївна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Одеської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому, з урахуванням нової редакції позову від 20 січня 2023 р., просить визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури Костенка С.К. № 1770к від 29 листопада 2022 року.

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних позовних вимог представник позивача зазначає, що оскаржуваним наказом керівника Одеської обласної прокуратури № 1770к від 29.11.2022 року скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 22 березня 2022 року №467к про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області на підставі постанови Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду від 17.11.2022 у справі №420/13321/20, яким відповідач скасував раніше прийнятий ним наказ на виконання законного та остаточного судового рішення від 16.02.2022 у справі № 420/13321/20. Вважаючи цей наказ таким, що порушує конституційні гарантії в частині права на працю і є незаконним по суті, позивач оскаржує його, як незаконне рішення суб`єкта владних повноважень, вказуючи, що рішення прийнято в порушення конституційних та міжнародних гарантій юридичної визначеності остаточного судового рішення, всупереч сталої судової практики в аналогічних справах. Виконавши рішення Касаційного адміністративного суду без врахування наявності провадження у Конституційному Суді України щодо відповідності Закону №113 -IX від 19.09.2019 Конституції України, відповідач не врахував, що позивач у справі після виконання судового рішення працював на посаді до 29.11.2022 впродовж дев`яти місяців, внаслідок чого здобув страховий стаж, за якій сплачені, крім іншого обов`язкові платежі в державний бюджет. Відтак, обґрунтовуючи свої вимоги нормами Конституції України, як норми прямої дії, позивач просить скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури Костенка С.К. № 1770к від 29 листопада 2022 року., усунувши перешкоди в реалізації конституційних гарантій права на працю.

14.02.2023 р. відповідачем надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 (далі - Закон № 113-ІХ), запроваджено реформування системи органів прокуратури. Пунктом 12 розділ II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора, професійної етики та доброчесності прокурора. Третьою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення від 19.11.2020 № 18 «Про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації» за наслідками складеного 15.10.2020 іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора позивач набрав 62 бали (прохідний 70), на підставі якого наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 3046к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 30.12.2020. В подальшому, за наслідками судового оскарження позивачем вказаного рішення кадрової комісії та наказу про звільнення, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 420/13321/20 визнано протиправним та скасовано рішення третьої кадрової комісії від 15.10.2020, визнано протиправним та скасовані рішення третьої кадрової комісії від 15.10.2020 та від 19.11.2020 № 18, визнано протиправним та скасовано наказ Одеської обласної прокуратури про звільнення від 23.12.2020 № 3046к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органах прокуратури з 30.12.2020. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 328569,48 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. На виконання вказаної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, наказом керівника обласної прокуратури від 22.03.2022 № 467к поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області. Проте, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.11.2022 задоволено касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури та скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 та залишено в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. У зв`язку зі скасуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022, як підстави для видання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді та визнання Верховним Судом того факту, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації та первинний наказ від 23.12.2020 № 3046к про звільнення ОСОБА_1 є законним, 29.11.2022 наказом керівника Одеської обласної прокуратури № 1770к був скасований й сам наказ від 22.03.2022 № 467к7 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області. Відповідач вказує, що після скасування Верховним Судом рішення суду апеляційної інстанції про поновлення ОСОБА_1 на роботі у відповідача відсутній обов`язок щодо продовження трудових відносин з позивачем. Обґрунтованість представником позивача позовних вимог в частині не прийняття Конституційним Судом України рішення про конституційність положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113- IX, а також у зв`язку не згодою позивача з ухваленою 17.11.2022 Верховним Судом постановою у справі № 420/13321/20, не впливають на законність оскаржуваного наказу від 29.11.2022 № 1770к. З урахуванням частини 5 статті 355 КАС України, вказане рішення Верховного Суду є остаточним і оскарженню не підлягає, а тому встановлені Верховним Судом обставини та висновок по суті законності постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 420/13321/20 не підлягає ревізії в рамках судового провадження у справі № 420/19344/22. Враховуючи, що оскаржуваний наказ керівника обласної прокуратури містить посилання на постанову Верховного Суду від 17.11.2022 р., як доказ наявності факту, який має наслідком його прийняття, тому при його виданні Одеська обласна прокуратура діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про прокуратуру».

28.02.2023 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій додатково вказує, що відповідач оскаржуваним наказом скасував здобутий ним страховий стаж з 30.12.2020 по 29.11.2022, жодним чином не мотивувавши рішення, оскільки посилання на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.11.2022 не відповідає приписам законодавства, як підстави для звільнення у даному випадку.

06.03.2023 року представником відповідача надані заперечення, в яких зазначає, що доводи відповіді на відзив позивача в частині скасування оскаржуваним наказом частини трудового стажу позивача не заслуговують на увагу, оскільки факт роботи ОСОБА_1 з дати його поновлення на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 420/13321/20 і до дати, видання наказу, який є предметом у цій справі, підтверджується відповідними наказами. Обставини реєстрації кримінального провадження за фактом втручання в автоматизовану систему Верховного Суду, внаслідок чого, на думку позивача, справу № 420/13321/20 розглянуто неналежним складом суду, при чинності постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.11.2022 не впливають на спірний наказ.

В судовому засіданні 05.10.2023 р представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

В судовому засіданні 05.10.2023 представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.01.2023 року залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, а саме, визначитись зі змістом та обсягом позовних вимог шляхом їх уточнення та обґрунтування; надати письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою від 30.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 02.03.2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 02.03.2023 р. відкладено підготовче засідання у зв`язку з витребуванням у відповідача додаткових доказів, наступне підготовче засідання призначено на 30.03.2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 30.03.2023 р. оголошено перерву у підготовчому засіданні у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про витребування у відповідача додаткових доказів, наступне підготовче засідання призначено на 21.04.2023 р.

Ухвалою суду від 20.04.2023 р. заяву ОСОБА_1 та його адвоката Богомолової Ірини Георгіївни від 19.04.2023 р. про зміну позовних вимог повернуто заявникам.

Протокольною ухвалою суду від 21.04.2023 р. оголошено перерву у підготовчому засіданні для надання представнику позивача додаткового часу для повторного подання заяви про зміну позовних вимог, наступне підготовче засідання призначено на 28.04.2023 р.

Ухвалою суду від 28.04.2023 р. заяву представника позивача від 21.04.2023 р. про зміну позовних вимог повернуто заявнику без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 28.04.2023 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 травня 2023 року.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року визнано необґрунтованою подану адвокатом Богомолова Григорія Юрійовича - Богомоловою Іриною Георгіївною заяву від 15.05.2023 року про відвід судді Дубровної В.А.

У зв`язку з тим, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 р. відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючої судді Дубровної В.А. у справі № 420/19344/22, судове засідання у даній справі призначено на 23 червня 2023 р. на 11.00 годин.

Ухвалою суду від 22.06.2023 року забезпечено участь представника позивача - адвоката Богомолової І.Г. у судовому засіданні, призначеному на 23.06.2023 р. на 11.00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Протокольною ухвалою суду від 23.06.2023 р. відкладено судове засідання на 10.07.2023 р., у зв`язку із задоволенням заяви представника позивача про надання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 07.07.2023 року забезпечено участь представника позивача - адвоката Богомолової І.Г. у судовому засіданні, призначеному на 10.07.2023 р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Протокольною ухвалою суду від 10.07.2023 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 21.07.2023 р., у зв`язку із задоволенням заяви представника позивача про ознайомлення з матеріалами.

Судове засідання, призначене на 21.07.2023 року, не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної , наступну дату судового засідання призначено на 27.07.2023 р.

Протокольною ухвалою суду від 27.07.2023 р. відкладено судове засідання на 15.08.2023 р., у зв`язку з першою не явкою представника позивача без отримання повідомлення про причини її неявки.

Протокольною ухвалою суду від 15.08.2023 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 26.09.2023 р., у зв`язку із задоволенням заяви представника позивача про надання часу для отримання результатів розгляду Верховним Судом касаційної скарги позивача на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду, прийнятої в межах даної справи.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, дата судового засідання перенесена на 05.10.2023 року.

05.10.2023 в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 з 03.03.2005 року проходив службу в органах прокуратури Одеської області, у тому числі з 15.12.2015 року займав посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 03.03.2005 року. ( т. І а.с. 157-163)

23.12.2020 року наказом керівника Одеської обласної прокуратури № 3046к ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру з 30.12.2020 року Підстава рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.11.2020 № 18 « Про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації». ( т. І а.с. 51-52)

Не погодившись із зазначеними наказом та рішенням кадрової комісії, позивач звернувся до суду в межах адміністративної справи № 420/13321/20.

Рішенням Одеського окружного адміністративного судом від 04.10.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 15 жовтня 2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 та заборону проходити інші етапи атестації; визнання протиправним та скасування рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора №18 від 19 листопада 2020 року про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації та припинення участі в атестації; визнання протиправним та скасування наказу виконуючого обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Безрукого Т. №3046 к вiд 23 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року; поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської обласної прокуратури або на рівнозначнiй посаді та в органах прокуратури України з 30 грудня 2020 року; стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, починаючи з 31.12.2020 р. по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі відмовлено. ( т. І а.с. 148-156)

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 15 жовтня 2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 та заборону проходити інші етапи атестації.

Визнано протиправним та скасовано рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора № 18 від 19 листопада 2020 року про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації та припинення участі в атестації.

Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури Безрукого Т. №3046к від 23 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі п. 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та в органах прокуратури з 30 грудня 2020 року.

Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 328 569 (триста двадцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) 48 коп. з відповідним відрахуванням обов`язкових податків та платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Допущено до негайного виконання судового рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено. ( т. І а.с. 53-64).

22.03.2022 наказом керівника Одеської обласної прокуратури № 467к скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури №3046к від 23 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі п. 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 31.12.2020 року. Підстава заява ОСОБА_1 , постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 420/13321/20. ( т. І а.с. 199)

24.03.2022 року наказом керівника Одеської обласної прокуратури № 467к у зв`язку з поновленням за рішенням суду ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, а також у зв`язку з припиненням функціонування місцевих прокуратур Одеської області і початком роботи окружних прокуратур Одеської області з 15 березня 2021 року відповідно до наказу Генерального прокурора «Про день початку роботи окружних прокуратур» від 17.02.2021 № 40, тимчасово визначити робоче місце ОСОБА_3 у Біляївській окружній прокуратурі Одеської області за адресою: м. Біляївка, вуя. Незалежності 11. Керівнику Біляївської окружної прокуратури Одеської області Болгару О.В. забезпечити ведення табельного обліку використання робочого часу та контроль за дотриманням ОСОБА_1 вимог Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Одеської обласної прокуратури та окружних прокуратур Одеської області, затверджених наказом керівника обласної прокуратури від 29 04.2021 № 119 ( т. І а.с. 200).

В подальшому, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 420/13321/20 задоволено касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури, скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 та залишено в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 р. ( т. І а.с. 65-77).

29.11.2022 керуючись ст. 11 Закону України Про прокуратуру керівник Одеської обласної прокуратури наказом за № 1770к скасував наказ керівника Одеської обласної прокуратури № 467к від 22.03.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області. Підстава - постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.11.2022 року у справі № 420/13321/20.

Вважаючи, що даний наказ відповідача таким, що прийнятий в порушення конституційних та міжнародних гарантій юридичної визначеності остаточного судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до положень ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

За положеннями статті 131-1 Конституції України організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин.

У системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура. Обласну прокуратуру очолює керівник обласної прокуратури, керівник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, керівник Київської міської прокуратури, який має першого заступника та не більше трьох заступників. ( частини 1 та 2 статті 10 Закону № 1697-VII).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 11 Закону №1697-VII керівник обласної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

За змістом пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX (далі Закон №113-ІХ у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) набрав чинності 25.09.2019, у тексті Закону №1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Відповідно до абзацу першого пункту 7, пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

В силу приписів підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Частина перша статті 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною п`ятою ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із статтею 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

VI. Оцінка суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у місцевих прокуратурах звільняються керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора з підстав, передбачених підпунктами 1-4 пункту 19 розділу ІІ Закону № 113-IX, а нормативною підставою є пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Як встановлено судом, на виконання Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури позивачем була подана заява до Офісу Генерального прокурора про участь у проходженні атестації прокурорів.

Оскільки за наслідками складеного 15.10.2020 іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора позивач набрав 62 бали (прохідний 70), третьою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) було прийнято рішення від 19.11.2020 № 18 «Про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації».

На підставі вказаного рішення третьою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 3046к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру з 30.12.2020 р.

Статтею 24 КАС України передбачено, що Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

Частиною п`ятою статті 355 КАС України передбачено, що судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними і оскарженню не підлягають.

Частиною першою статті 359 КАС України визначено, що постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Так, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 420/13321/20 залишено в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021, яким було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.11.2020 № 18, визнання протиправним та скасування наказу виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 3046к про звільнення, поновлення на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської обласної прокуратури або на рівнозначній посаді та в органах прокуратури України з 30 грудня 2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 скасовано.

Відтак, правомірність наказу від 23.12.2020 № 3046к, у тому числі і в частині підстав звільнення позивача з посади прокурора, встановлена постановою Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 420/13321/20, яка набрала законної сили і 17.11.2023, і не потребує доказування.

Крім того, з набранням законної сили вказаної постанови Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 420/13321/20 наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 3046к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області є чинним.

З огляду на вказане, перебування позивача на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, з урахуванням тимчасового визначення йому робочого місця у Біляївській окружній прокуратурі Одеської області через припинення функціонування місцевих прокуратур Одеської області і початком роботи окружних прокуратур Одеської області, після 17.11.2022 суперечить вимогам Закону №1697-VII та Закону №113-IX.

Статтею 11 Закону №1697-VII передбачені, зокрема, повноваження керівника обласної прокуратури щодо видачі наказів з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5, 6 глави 1 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 за № 1000/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за № 736/27181, право на видання певного виду розпорядчого документа (постанови, рішення, наказу, розпорядження) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється правовим статусом установи та порядком прийняття управлінських рішень (на підставі єдиноначальності або колегіальності). Розпорядчий документ може бути відмінено (змінено, доповнено) лише новим розпорядчим документом.

За змістом пункту 9.23 Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України 12.02.2019 № 27, після набрання чинності наказом внесення змін до нього, визнання його таким, що втратив чинність, чи його скасування здійснюється лише шляхом видання нового наказу.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що постановою Верховного Суду Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 420/13321/20 скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, залишено в силі, то у відповідача виникли підстави для видання наказу від 29.11.2022 за № 1770к, яким було скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури № 467к від 22.03.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 30 грудня 2020 року, оскільки правові підстави для його видання визнані протиправними /незаконними.

При цьому, суд зазначає, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Отже, якщо суд касаційної інстанції скасував постанову апеляційної інстанції, і визнав звільнення працівника правомірним, рішення про поновлення на роботі втрачає свою силу, а працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення.

Даний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 серпня 2021 року, справа № 2а-8044/09/1370, адміністративне провадження № К/9901/47527/18.

Вищевказане підтверджує відсутність в оскаржуваному наказі визначених Законом №1697-VII підстав для звільнення позивача, оскільки визначений цим Законом перелік підстав для звільнення прокурорів є загальним, тоді як виконання судового рішення суду касаційної інстанції, що набрало законної сили з моменту його прийняття, є виключною, водночас об`єктивною обставиною для скасування суб`єктом владних повноважень попереднього наказу про поновлення прокурора на займаній посаді.

Щодо дотримання гарантії юридичної визначеності остаточного судового рішення, то суд вказує про таке.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що скасування наказу виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури №3046к від 23 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та поновлення позивача на займаній посаді з 31.12.2020 наказом Одеської обласної прокуратури №467к від 22.03.2022 здійснено безпосередньо на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 420/13321/20.

Отже, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 420/13321/20 стала підставою (правотворчим юридичним фактом) відновлення трудових правових відносин між звільненим працівником ( ОСОБА_1 ) із роботодавцем (Одеською обласною прокуратурою).

Як зазначалось вище, 17.11.2022 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №420/13321/20 постанову П`ятого апеляційного адміністративного сулу від 16.02.2022 скасовано та залишено в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 р.

Відтак, постанова Верховного Суду від 17.11.2022 у справі №420/13321/20 стала іншим юридичним фактом, який припинив чинність юридичних наслідків постанови П`ятого апеляційного адміністративного сулу від 16.02.2022 у вигляді поновлення на роботі позивача.

Тобто, рішення суду касаційної інстанції у спорі, який виник, є правоскасувальним (правоприпиняючим) юридичним фактом, із настанням якого трудові правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі судового рішення, яке скасовано касаційним судом припинилися.

Такі правові наслідки рішення Верховного Суду обумовлені конституційним приписом про обов`язковість судового рішення (ст. 129-1 Конституції України).

Оскільки у даному випадку, постанова Верховного Суду від 17.11.2022 у справі №420/13321/20, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, є судовим рішенням суду найвищої касаційної інстанції, що набрало законної сили з моменту його прийняття, а отже підлягає обов`язковому виконанню.

При цьому, оскаржуваний наказ є лише процедурним питанням виконання постанови Верховного Суду, шляхом приведення спірних між позивачем та органами прокуратури правовідносин у первісний стан.

З огляду на вищевикладене, суд вважає помилковою позицію представника позивача щодо порушення гарантії юридичної визначеності остаточного судового рішення.

Щодо позиції представника позивача в частині необхідності врахування не менш, як восьмі місяців страхового стажу ОСОБА_1 , за які сплачені, крім іншого обов`язкові платежі в державний бюджет, внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, то суд вказує про таке.

З урахуванням приписів частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення (дія чи бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

Спірним наказом від 29.11.2022 № 1770к скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури № 467к від 22.03.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 30 грудня 2020 року.

Докази існування спору між ним та відповідачем щодо зарахування до його стажу роботи на посаді прокурора періоду до 29.11.2022 позивачем не надані.

При цьому, з наявного в матеріалах справи листа Одеської обласної прокуратури від 16.08.2022 р. за № 07-5-22, яким було розглянуто адвокатський запит ОСОБА_4 (№ 31145-22 від 12.08.2022) та надана інформація щодо роботи ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури з 31.12.2020 р та виплати йому заробітної плати та інших виплат, з доданням розрахункового листа, а також щодо внесення належного запису до трудової книжки, також не вбачається існування спору щодо трудового стажу. ( т. І а.с. 164)

Оскільки обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася за їх судовим захистом, то відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Одним із принципів адміністративного судочинства є диспозитивність (від лат. dispono - розпоряджаюся). Цей принцип знаходить свій прояв у тому, що надає особам, які беруть участь у справі, можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Реалізацією цього принципу є самостійне вирішення позивачем питання, чи звертатися до суду з позовом взагалі, з наступним визначенням підстав, змісту і обсягу позовних вимог, а після винесення судом рішення у справі - окремо вирішувати питання, чи оскаржувати такі судові рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у якому обсязі та з яких підстав здійснювати таке оскарження. Суд як незалежний орган не може ініціювати провадження чи навіть захищати права особи без відповідного звернення такої особи.

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

VIII. Розподіл судових витрат.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 13 жовтня 2023 року.

Суддя В.А. Дубровна

.