Справа № 280/7803/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 жовтня 2023 року Справа № 280/7803/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до - Головного Управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області

до - Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач 2) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.08.2023 № 62 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачу пенсію за віком, починаючи з 26.12.2013 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 - IV, з урахуванням поданих документів про стаж та заробітній платі, як непрацюючому пенсіонеру, не менше мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, із встановленням підвищення до пенсії у розмірі 25% за пізніший вихід на пенсію, провести масові перерахунки/індексацію пенсії на загальних підставах, із компенсацією втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, за період із 26.12.2013 на день фактичної виплати затриманої пенсії;

- встановити спосіб виконання судового рішення, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплачувати пенсію на вказаний позивачем банківський рахунок, згідно з заявою від 20.05.2022 про виплату пенсії на банківський рахунок, що подано представником позивача за довіреністю;

Ухвалою судді від 22 вересня 2023 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору.

22 вересня 2023 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

25 вересня 2023 року за вх. № 42110 від представника позивача до суду надійла заява про усунення недоліків шляхом сплати судового збору.

27 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/7803/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

06 жовтня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача про прискорення розгляду справи задоволено, ухвалено розглянути справу протягом 30 днів.

Позов обгрунтовато наступним. 18 серпня 2023 р. представник позивачці звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.

Але 25 серпня 2023 р. рішенням Головного управління ПФУ в Чернівецькій області ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії з підстав відсутності необхідного пенсійного стажу та відсутності в паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 інформації про проживання/реєстрації ОСОБА_1 . Як зазначає представник позивача у позові - у ОСОБА_1 наявний необхідний для призначення пенсії за віком, страховий стаж, а саме 19 років 6 місяців 16 днів.

Представник позивачці просить суд позовні вимоги задовольнити.

10 жовтня 2023 р., через систему "Електронний суд" канцелярію суду (вх. № 17394) від відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечує, оскільки позивачем не був наданий документ, який підтверджує громадянство України, не було надано обов`язкового документу про своє місце проживання. Окрім того, на сьогодні на законодавчому рівні порядок та виплати пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору регламентовано не було. Ця прогалина полягас у відсутності механізму виплати пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. З наведених підстав, Просить суд відмовити в задоволенні позову.

10 жовтня 2023 року, через систему "Електронний суд" від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, та долучено до справи новий паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , термін дії паспорта до 05 травня 2033 року.

11 жовтня 2023 року, через систему "Електронний суд" від представника позивача до суду надійшла заява про пояснення суду даних щодо страхового стажу позивачки, в якій представник зазначає, що, загальний страховий стаж позивача становить 16 років 6 місяців 16 днів та відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV позивач має право на призначення пенсії за віком, як особа, яка досягла пенсійного віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років на 31 грудня 2017 року, а відмова відповідачів у призначенні пенсії, на підставі відсутності необхідного страхового стажу, на матеріалах справи не заснований і не може бути прийнятий до уваги.

12 жовтня 2023 р., через систему "Електронний суд", за вх. № 440984 від представника відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зокрема, представник зазначає у відзиві, що у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії страховий стаж, а також до матеріалів справи долучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон, в якому відсутнє місце проживання, перебування позивача.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, платник податків, не працює, з 25.12.2002 постійно мешкає в Ізраїлі.

Місце постійного проживання встановлено нотаріально.

В Україні проживала: АДРЕСА_1 . Паспорт громадянина України вилучено у позивача органами МВС під час оформлення виїзду на ПМП за кордон.

З раніше поданих відповідачу в оригіналах диплома про навчання та трудової книжки позивача вбачається та відповідачем не оспорюється, що страховий стаж позивача становить 13 років 6 місяців 16 днів, без урахування періодів догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, в тому числі:

навчання у Кримському художньому училищі ім. Н.С. Самохіна 3 роки 9 міс. 29 днів з 01.09.1976 до 29.06.1980.

Записи про роботу у трудовій книжці:

12.01.1981 - 10.12.1981 - Вчитель малювання у шк. № 5 Джанкой - 0 років 11 міс. 0 днів;

14.12.1981 - 19.08.1985 Художник - оформлювач 6 розряду у Джанкойській художній оформлювальній майстерні 3 роки 8 міс. 6 днів;

01.09.1985 - 30.09.1990 - Вчитель малювання у шк. № 5 Джанкой - 5 років 1 міс. 0 днів.

Усього страховий стаж ОСОБА_1 , без урахування періодів догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку: 13 років 6 місяців 16 днів.

Зазначений страховий стаж не заперечувався відповідачами.

У листі ГУ ПФУ у Запорізькій області 13.12.2022 № 13684-12672/А-02/8-0800/22 зазначено: "За результатами розгляду документів, поданих до заяви від 23.02.2022, страховий стаж склав 13 років 6 місяців 16 днів. До страхового стажу не зараховано періоди догляду за дітьми до трьох років з 07.06.1993 по 06.06.1996 та з 22.08.1997 по 21.08.2000, оскільки відсутнє підтвердження факту догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3 - річного віку.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 25.08.2023 № 62 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу встановлено, що страховий стаж позивача становить 13 років 10 місяців за 10 днів.

Таким чином, визнаний відповідачами у справі страховий стаж позивача становить не менше 13 років 6 місяців 16 днів, без урахування періодів догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Із заявами про призначення пенсії за віком від 27.12.2022 та від 18.08.2023 відповідачам представлені нотаріально засвідчені апостильовані ізраїльські посвідчення особи дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якими підтверджується факт догляду за дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними 3 - річного віку та, відповідно, право на облік страхового стажу - три роки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що загальний страховий стаж позивача становить 16 років 6 місяців 16 днів та відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV позивач мала право на призначення пенсії за віком, як особа, яка досягла пенсійного віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років на 31 грудня 2017 року, а відмова відповідачів у призначенні пенсії, на підставі відсутності необхідного страхового стажу, на матеріалах справи не заснований і не може бути прийнятий судом до уваги.

Нормами міжнародного права, Конституції України, пенсійного законодавства, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, не встановлено жодних обмежень щодо призначення та виплати пенсії громадянам України, які постійно проживають за кордоном.

Порядок призначення та виплати пенсій громадянам України, які проживають за кордоном, регулюється Законом України "Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який не містить умов постійного проживання в Україні або укладання міждержавної пенсійної Угоди як підстава для отримання пенсії.

26.12.2013 позивач вперше встановленим порядком звернулася через представника за довіреністю із заявою про призначення пенсії за віком до Управління Пенсійного фонду України в Джанкойському районі АР Крим, додавши документи про стаж та заробітну плату.

Листом Управління ПФУ у Джанкойському районі АР Крим від 14.01.2014 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на ненадання документа про проживання заявника в Україні. Рішення органу ПФУ оскаржено у суді.

Постановою Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 06.03.2014 у справі № 105/656/14-а, що набрала законної сили, встановлено, що позивач належним чином звернулася через представника до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком із необхідними документами. Бездіяльність органу ПФУ щодо неприйняття заяви про призначення пенсії визнана протиправною, із зобов`язанням прийняти та розглянути по суті заяву про призначення пенсії.

У зв`язку із припиненням з березня 2014 року діяльності органів ПФУ в АР Крим, заява позивача про призначення пенсії органом ПФУ повторно не розглядалася.

Відповідно до п. 1.3 "Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, згідно із Законом № 1058-IV", від 25.11.2005 № 22-1 (далі: "Порядок 22-1"), позивач 23.02.2022 звернулася через представника за довіреністю до Відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр), м. Запоріжжя, вул. Трегубова, 18, а після відмови в прийняті документів від представника - в головний офіс відповідача 1, за адресою - 69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, 5 поверх, с особисто підписаною заявою по форме прил. 1 к "Порядку 22-1" про призначення пенсії за віком, починаючи с 26.12.2013 (дата першого звернення до УПФУ в Джанкойсбкому районі АРК), з підвищенням до пенсії 25 % за більш піздній вихід на пенсію, выплатою пенсії на вказаний банківський рахунок.

До заяви додано для огляду та засвідчення копій оригінали та копії необхідних документів, що підтверджують право позивача на призначення пенсії за віком, у тому числі документи, що підтверджують належність до громадянства України, місце постійного проживання, про страховий стаж, банківський рахунок для виплати пенсії.

У прийомі заяви представнику позивача було відмовлено, внаслідок чого заяву та документи було направлено відповідачу-1 30.03.2022 засобами поштового зв`язку (відправлення № 638), що підтверджується поштовим документом з описом вкладення. Відправлення було отримано відповідачем-1 04.04.2022.

Листом відповідача-1 від 14.04.2022 № 0800/0202-8/18184 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на обов`язок особистого звернення до органу ПФУ за місцем постійного проживання заявника в Україні, з пред`явленням паспорта громадянина України. Зважаючи на відмову відповідача-1 від витребування документів про стаж та заробітну плату, такі документи пізніше були запитані позивачем самостійно та 11.07.2022 залучені до пенсійної справи, 22.07.2022 повернуто позивачу.

Відмова у призначенні пенсії була оскаржена позивачем у суді.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.07.2022 у справі № 280/3482/22, що набрало законної сили 24.10.2022, відповідач-1 зобов`язаний розглянути заяву позивача від 23.02.2022 про призначення пенсії за віком, відповідно до вимог Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1, з урахуванням зроблених судом висновків.

Рішенням відповідача - 1 від 07.12.2022 № 62 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, з посиланням на обов`язок особистого звернення позивача до органу ПФУ за місцем її постійного проживання в Україні, з поданням паспорта громадянина України, або через вебпортал електронних послуг ПФУ також на підставі відсутності, на думку відповідача-1, необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.

При цьому відмова в обліку страхового стажу щодо догляду за дітьми мотивована ненаданням доказів факту догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

28 липня 2022 року рішенням по справі № 280/3482/22 Суд - визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області у розгляді заяви ОСОБА_1 від 23.02.2022 про призначення пенсії за віком.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2022 про призначення пенсії за віком, відповідно до вимог Закону № 1058-ІV та Порядку № 22-1 з урахуванням зроблених судом висновків.

27.12.2022 позивачем подано відповідачу - 1 заяву щодо призначення пенсії за віком до якої, на додаток до раніше вручених відповідача-1 свідоцтв про народження дітей, додано нотаріально завірені апостильовані посвідчення особи дітей Арсенюк Єлішеві, ОСОБА_3 , якими підтверджується факт догляду за дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними 3-річного віку та, відповідно, право на облік страхового стажу шість років (три роки за кожну дитину).

Проте, рішенням відповідача - 1, оформленим листом від 30.01.2023 № 0800-0204 8/6456, позивачу повідомлено, що заява позивача розглянута по суті та у призначенні пенсії відмовлена, з посиланням на обов`язок особистого звернення позивача з такою заявою до органу ПФУ за місцем її постійного проживання в Україні, з пред`явленням паспорта з позначкою про проживання/реєстрацію в Україні, що позивачем утретє було оскаржено у суді у справі № 280/942/23 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі № 280/942/23, яка набрала законної сили, у задоволенні позову відмовлено, з посиланням на відсутність у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком.

Апеляційну скаргу позивача на рішення суду першої інстанції залишено без задоволення, оскільки докази наявності необхідного стажу для призначення пенсії за віком подано позивачем після прийняття відповідачем-1 рішення від 07.12.2022 за заявою позивача про призначення пенсії.

09.08.2023 та повторно 18.08.2023 позивачем, відповідно до Закону № 1058 - IV, Порядку № 22-1 та "Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, подано в особистому кабінеті на вебпорталі ПФУ, з використанням кваліфікованого електронного підпису, заяву встановленого зразка, про призначення пенсії за віком, починаючи з 26.12.2013, із супровідним листом.

До заяви додано скановані копії необхідних документів, що відповідають оригіналам документів: посвідчують особу, вік, громадянство, місце постійного проживання, про ідентифікаційний номер, про стаж та заробітну плату, банківський договір про відкриття рахунку та інші, що підтверджують право заявника на призначення пенсії за віком, при цьому до заяви від 18.08.2023 додано нотаріально засвідчені апостильовані посвідчення особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якими підтверджується факт догляду позивача за дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними 3-річного віку, і, відповідно, право на облік страхового стажу три роки.

Усі необхідні для призначення пенсії документи раніше були надані відповідачу-1 в оригіналах та повернені позивачу/йому представнику.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 25.08.2023. № 62, позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком, з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, відсутність інформації про місце постійного проживання у закордонному паспорті заявника.

Згідно зі статтями 1, 3, 24 Конституції України, в Україні, як соціальній, правовій державі, людина, її життя та здоров`я, честь та гідність, недоторканність та безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Твердження та забезпечення прав і свобод є головним обов`язком держави. Конституційні правничий та свободи гарантуються і може бути скасовані.

Статтями 24, 25 Конституції закріплено, що громадяни мають рівні конституційні правничий та свободи і є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, місця проживання, за мовними чи іншими ознаками. Крім того, Україна гарантує турботу та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації правами людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії, ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Тобто право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 «Конвенції про захист прав та основних свобод людини", ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожна людина має право на свободу пересування та свободу вибору місця проживання Реєстрація місця проживання або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами або міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, право громадянина на отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава, відповідно до конституційних принципів, зобов`язана гарантувати це право, незалежно від того, де проживає особа, якій призначено пенсію: в Україні чи за її межами.

Пенсія за віком є формою соціального захисту, яка пов`язана, перш за все, з попередньою трудовою діяльністю та трудовими заслугами особи та не може бути залежною від її місця проживання.

Відсутність механізму законодавчого врегулювання порядку виплати пенсій громадянам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідний договір, не може бути підставою для невиконання державою взятих на себе зобов`язань щодо забезпечення конституційного права громадянина на соціальний захист.

Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акта, що визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, утримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені ст. 1 Протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" ( Sukhanov and Ilchenko v . Ukraine , № 68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014).

Верховним судом сформульовано таку позицію щодо права громадянина України на призначення та отримання пенсії, незалежно від місця постійного проживання.

У ухвалі Пленуму Верховного суду України від 24.04.2015 № 6, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі " Пічкур проти України", яка вступила остаточним 7 лютого 2014 року, зазначено, що при вирішенні питання про порушене право на призначення пенсії існує можливість застосування аналогії права, вираженого в Рішенні Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25рп / 2009, а саме, незалежно від подальшого місця проживання громадянин має рівні можливості для реалізації свого права на пенсію, а також громадянин, який проживає на території України.

"Тому, незважаючи на відсутність у резолютивній частині Рішення КСУ від 7 жовтня 2009 року № 25-рп / 2009 посилання на статтю 92 Закону № 1788-ХІІ, закріплені у мотивувальній частині цього ж Рішення, затвердження, згідно з яким право громадянина на отримання призначеної йому пенсії не може бути пов`язано з такою умовою, як постійне проживання в Україні, є позицією КСУ щодо підходів до права громадянина на пенсію та зв`язку з умовою постійного проживання".

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства, що регулюють спірні відносини, суд робить висновок, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення та виплату пенсії, з усіма надбавками та підвищеннями до пенсії, з проведенням перерахунків, індексації та компенсації втрати частини доходу, реалізація яких має здійснюватися згідно з національним законодавством, на загальних підставах, у порядку, визначеному у Законі № 1058-ІV та затвердженого на виконання його положень Порядку № 22-1.

Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14 та від 01.10.2019 у справі № 826/3943/16.

У рамках цього провадження відсутні підстави для розгляду судом питання щодо наявності у позивача права на отримання пенсії за віком в Україні, при постійному проживанні за кордоном, оскільки відповідне питання вирішено на користь позивача ухвалою Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 06.03.2014 у справі № 105/656/14-а, рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду від 28.07.2022 у справі № 280/3482/22 та від 22.03.2023 у справі № 280/942/23, та немає підстав для відступу від правових висновків, викладених у зазначених судових рішеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV позивач має право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи, як громадянин України, який застрахований відповідно до цього Закону та досяг установленого цим Законом пенсійного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше ніж 15 років до 31 грудня 2017 року.

Частиною 4 ст. 26 Закону № 1058-IV встановлено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, що дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку та не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України, відпустка з догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи, і до стажу роботи за спеціальністю.

Таким чином, загальний страховий стаж позивача становить 16 років 6 місяців 16 днів та відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 - IV позивач має право на пенсію за віком, як особа, яка досягла пенсійного віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років на 31 грудня 2017 року, а відмова відповідача-2 у призначенні пенсії на підставі відсутності необхідного страхового стажу, на матеріалах справи не заснований та не може бути прийнятий до уваги.

На підтвердження статусу непрацюючого пенсіонера позивачем згідно з п. 2.21 Порядку № 22-1 подано до органу ПФУ трудову книжку та копії свідоцтва про народження дітей.

Отже, як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачами у справі, позивач досягла пенсійного віку, має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, визначений законом, з підвищенням до пенсії за пізній вихід на пенсію, звернулася до відповідача-1 із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком із необхідними документами, при цьому відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком та ненадання інформації про місце постійного проживання.

Відповідно до частини 4 ст. 9 КАСУ, суд вживає передбачених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів за власною ініціативою. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, надати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

На підтвердження статусу непрацюючого пенсіонера позивачем, згідно з п. 2.21 Порядку № 22-1, було подано до органу ПФУ витяг з трудової книжки, з якої вбачається, що позивач не працює і не є приватним підприємцем.

Листом ПФУ від 17.02.2015 № 4626/02-40 зазначено, що судові рішення виконуються місцевими органами ПФУ в обсязі покладених зобов`язань виключно.

Звертається увага суду, що у разі невизначення у судовому рішенні статусу позивача як непрацюючого пенсіонера, позивач свідомо буде зазначений у пенсійній справі працюючою особою, що призведе до нарахування та виплати пенсії у невстановленому законом розмірі.

Вибір судом належного способу захисту порушеного права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення у правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп / 2003).

Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їхньої примусової реалізації, не відповідає вимогам ст. 13 Конвенції.

При оцінці ефективності необхідно враховувати не лише формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий та політичний контекст, в якому вони діють, та особисті обставини заявника (виріш. від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101, реш . від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п. 36 40).

Для того, щоб бути ефективним, засіб правового захисту має бути незалежним від будь-яких дискреційних дій державних органів влади та бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення у справі «Гуріпка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59, 6 вересня 2005); здатним запобігти виникненню або продовженню передбачуваного порушення, а також забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі » ( Kudla v. Poland ) [ ОП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-ХІ).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права та отримання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їхньої примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15, ухвали Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а. .2019 у справі № 800/396/17).

У ухвалі Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № 816/1229/14 серед іншого зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а у разі невиконання чи неналежного виконання рішення не виникала потреба повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Представництво у подібних справах вимагає формування судом активної позиції щодо захисту прав та дотримання принципу верховенства права, оскільки, як показує практика, доктринальні «відписки» окремих суддів про неможливість втручання у дискреційні повноваження призводять виключно до негативних наслідків для суб`єкта звернення.

Підміною органу виконавчої можна було б вважати той випадок, коли власне суд вчинив якісь повноваження, властиві певному органу (наприклад, постановою суд закрив виконавче провадження). Однак, якщо дискреція органу передбачає лише два варіанти: "відмовити" або "задовольнити", і за наявних обставин доведено та встановлено судом, що "відмова" була незаконною, то зобов`язання судом органу державної влади задовольнити певне клопотання, вчинити відповідні дії не буде заміною повноважень, а буде способом відновлення порушених прав та інтересів суб`єкта, законності та справедливості загалом, як це передбачено Конституцією та КАС України.

Таким чином, можливість ефективного судового захисту існує, однак, вона залежить не лише від формальної констатації порушення норм законодавства. Якщо адміністративний суд у своєму рішенні визнає факт протиправних дій чи бездіяльності органу влади, але, посилаючись на його дискреційні повноваження, відмовляє у задоволенні позовної вимоги, наприклад, про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, то говорити про належний захист прав, свобод та інтересів позивача доводиться.

Так, громадянину, який не сплатив рахунок, наприклад, за комунальні послуги, не пропонується "повторно розглянути цей рахунок", а стягуються борги у безперечному порядку, зі штрафом за затримку оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач досягла встановленого законом пенсійного віку, має необхідний стаж для призначення пенсії за віком, встановленим чином звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком, додавши необхідні документи.

У задоволенні заяви знову незаконно відмовлено, з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, ненадання інформації про місце постійного проживання заявника.

Як встановлено, ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Жодних обґрунтованих та достатніх доказів про відсутність правових підстав для призначення пенсії позивачу при розгляді цієї справи пенсійним органом не надано.

Таким чином, відповідач - 2 не довів правомірність, обґрунтованість рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Водночас орган ПФУ, реалізуючи відповідні дискреційні повноваження щодо правових підстав для призначення пенсії за віком, при здійсненні зазначеного правового регулювання пов`язаний вимогами Конституції України, яка встановлює, в тому числі, що всі рівні перед законом і судом, а держава зобов`язана гарантувати кожному рівність права і свободи, незалежно від місця проживання.

З аналізу положення Закону № 1058-IV випливає, що орган ПФУ може ухвалити одне з таких рішень:

- про призначення пенсії;

- про відмову у призначенні пенсії.

Іншими словами. при вирішенні питання про наявність права особи на призначення пенсії відповідач не наділений повноваженнями у конкретних фактичних обставинах діяти не за законом, а на власний розсуд.

Засіб захисту має бути «ефективним» як у законі , так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями чи упущенням органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Водночас у рішенні ЄСПЛ ("Лелас проти Хорватії", п. 74) зазначено, що державні органи, які не дотримуються законодавства та необхідних процедур, не повинні отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків .

У "пілотному" рішенні ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначено, що засіб правового захисту, згідно зі ст. 13 Конвенції, має бути "ефективним", як із практичної, так і і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає передбачуваному порушенню або його повторення надалі , або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже сталося.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006, за статтею 13), та відповідно до статей 2, 3, 6, 7, 9, 241, 242, 245, 246 КАС України, суд зобов`язаний захистити порушене право позивача таким чином, щоб запобігти виникненню умов, що становлять таке порушення та не допустити подальшого існування таких умов.

Процес надання позивачу формальних відмов у призначенні пенсії за віком може тривати нескінченно - створюється хибне коло.

Суди паралізовані масовими повторними судовими розглядами пенсійних спорів, у результаті різко падає якість прийнятих рішень, і це добре відомо суду.

Адміністративний суд стає мізерним інструментом судової влади, і відповідальність за це лежить на самому адміністративному суді.

Водночас, згідно з абзацом першим ч. 4 ст. 245 КАС України, у разі визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними суд може зобов`язати його ухвалити рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконані всі умови, визначені законом, та прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту четвертої частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано всі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема, подано всі необхідні документи, сплачено необхідні платежі та між сторонами немає спору за формою, змістом, повнотою та достовірністю наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, яка є імперативною нормою, суд зобов`язаний звернути до негайного виконання рішення про присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць, незалежно від виду пенсійних виплат, а також вправі (частина 2 статті 371 КАС України) винести рішення про негайне стягнення всієї суми боргу.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 45 Закону № 1058-IV визначаються строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. При цьому, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня; пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права; пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Суд зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме, призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилучені (крім податків із заробітної плати) з боку держави частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи, в тому числі, фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які, за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

При цьому, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 21-1, затвердженого на виконання наведеного вище Закону, встановлено наступне.

Згідно із пунктом 1.1 зазначеного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 наведеного Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, а днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного вище Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку;

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Відповідно до пункту 2.22 наведеного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Згідно із пунктом 2.23 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 2.25 до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Згідно із пунктом 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до пункту 4.2 наведеного Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до пункту 4.3 вказаного вище Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як встановлено матеріалами справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії було те, що позивачем не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України, як це передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядком надання документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та підтвердження громадянства України.

Так, згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.Суд зазначає, що Позивач є громадянином України, що підтверджується Паспортом громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 , дата видачі 05 травня 2023 р., орган, що видав 0800, строк дії до 05 травня 2033 року.

Тобто, на час зверенння до відповідача із заявою про призхначення пенсії, строк дії закордонного паспорту у позивача не сплинув, тому паспорт є дійсним.

Відповідно до статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що законами України не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном - в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі №21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 766/1519/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а.

Тому суд зазначає, що позивач як громадянин України, незалежно від його проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод відповідач зобов`язаний призначити йому пенсію за віком.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Щодо вимоги позивача про встановленням підвищення до пенсії у розмірі 25% за пізніший вихід на пенсію, то суд зазначає, що ця вимога є передчасною, а тому суд прийшов до висновку про відмову в цій частині.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо позовної вимоги про встановлення спосіб виконання судового рішення, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплачувати пенсію на вказаний позивачем банківський рахунок, згідно з заявою від 20.05.2022 про виплату пенсії на банківський рахунок, що подано представником позивача за довіреністю, суд зазначає наступне.

Встановлення способу виконання судового рішення відповідно до статті 378 КАС України здійснюється на стадії виконання судового рішення за заявою сторони або з власної ініціативи. Тому така вимога заявлена позивачем передчасно.

Щодо встановлення судового контролю відповідно до статті 382 КАС України, суд зазначає, що така вимога передчасна. Відомості що в майбутньому пенсійний орган не буде виконувати рішення суду в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частин першої та другої ст. 122 КАС України -

1. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачка звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком 18 серпня 2023 року.

Тому до спірних правовідносин суд застосовує шистимісячний строк звернення до суду, який починається з 16 лютого 2023 року. Тому пенсія ОСОБА_1 підлягає нарахуванню та виплаті з 16 лютого 2023 року.

Згідно з частин 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 1 717,76 грн, що підтверджується квитанцією ІD 8066-9675-6508-4425 від 23.09.2023.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . Ізраїль, РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, ), до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області (58002, Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Кобилянської Ольги, буд. 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.08.2023 № 62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 16 лютого 2023 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 - IV, з урахуванням поданих документів про стаж та заробітній платі, як непрацюючому пенсіонеру, не менше мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати по судовому збору у розмірі 1 717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) гривень 76 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписане суддею 13 жовтня 2023 року.

Суддя Р.В.Сацький