Справа № 520/12932/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 р. Справа № 520/12932/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 18.07.23 по справі № 520/12932/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, заявник) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі та текстом також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за запитом від 23 грудня 2022 року та скаргою від 27 квітня 2023 року, які відповідачем у встановлені законом строки не розглянуті та відповіді не надані, тобто порушені вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути запит від 23 грудня 2022 року та скаргу від 27 квітня 2023 року у встановлені законом строки та надати відповіді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач викладає обставини справи та вказує, що суд першої інстанції, за відсутності належних доказів, дійшов необґрунтованого висновку, що відповідачем на запит та скаргу позивача відповіді надано своєчасно та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовну заяву повністю.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати докази направлення та отримання ОСОБА_1 відповідей на запит та скаргу за вих. № 155 від 17.01.2023 та за вих. № 14171 від 15.05.2023 з постановою про скасування процесуального документу від 17.05.2023 у ВП № 33729516 (копії відповідних сторінок журналу вихідної кореспонденції тощо), а також копію відповіді за вих. № 14171 від 15.05.2023, завірену належним чином.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 23 грудня 2022 року відповідно до вимог Законів України "Про звернення громадян", "Про захист персональних даних, «Про доступ до публічної інформації» начальнику відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Качмару В. Б. позивачем поданий запит щодо надання інформації про вжиті заходи у виконавчому провадженні № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/11, виданим 30.07.2012 Барвінківським районним судом Харківської області до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області та Міністерства соціальної політики України. Крім того, у запиті позивач просив надати копію постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Шкаревської Ю. Ю. від 03.08.2012 про відкриття виконавчого провадження № 33729516.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Листопад С. С. від 16.02.2022 закінчене виконавче провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/11, виданим 30.07.2012 Барвінківським районним судом Харківської області.

27 квітня 2023 року відповідно до положень ст. 19, 40 Конституції України, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 1, 15, 18 Закону України «Про звернення громадян» засобами поштового зв`язку начальнику відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачем подана скарга про скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Листопад С. С. від 16.02.2022, якою закінчено виконавче провадження № 33729516 за виконавчим листом Барвінківського районного суду Харківської області від 30 липня 2012 року.

Отримання відповідачем указаної вище скарги підтверджується фіскальним чеком ВПЗ Барвінкове-1 Харківської області ПАТ «Укрпошта» від 28.04.2023 та, як слідує із інформації на сайті ПАТ «Укрпошта», відправлення за номером 090 вручене за довіреністю 01.05.2023 об`єктом поштового зв`язку ХАРКІВ 1 з індексом 61024.

Відповідно до позовних вимог, уважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання у встановлені Законом України "Про доступ до публічної інформації" та Законом України "Про звернення громадян" строки відповідей на запит та скаргу, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем відповідь на запит позивача від 23.12.2022 та скаргу від 27.04.2023 надана своєчасно, а отже звернення позивача розглянуто в порядку та у строки, визначені чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суспільні відносини з приводу розгляду та вирішення звернень громадян, а також обігу наданої у відповідь на такі звернення інформації унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про інформацію», Закону України «Про розгляд звернень громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Так, згідно зі ст. 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 за № 2657-XII (далі за текстом також - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 за № 2939-VI (далі за текстом - Закон № 2939-VI).

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

За приписами ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ст. 20 цього Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Закон України "Про звернення громадян" є базовим актом законодавства у питанні визначення порядку вирішення звернень громадян, що між тим, як у силу приписів ст. 12 зазначеного Закону, так і у силу інших спеціальних актів законодавства не виключає випадків існування іншого порядку вирішення звернень громадян.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин при розляді справи має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Приписам указаної статті кореспондують обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, визначені у ст. 19 наведеного Закону, відповідно до яких ці особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З огляду на вищезазначені положення законодавчих актів убачається, що суб`єкт надання відповіді на скаргу зобов`язаний не лише розглянути у встановлені нормативно-правовими актами строки запити і скарги, а й надати заявнику відповідь за результатами розгляду таких звернень.

Згідно з пунктом 66 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270 (далі - Правила № 270) у разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв`язку. До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання.

Досліджуючи матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідь на запит позивача відповідач надіслав на адресу позивача листом за вих. № 155 від 17.01.2023, а відповідь на скаргу позивача листом за вих. № 14171 від 17.05.2023 з копією постанови про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року відповідачем до матеріалів справи надано: копію відповіді на запит за вих. № 155 від 17.01.2023; витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції відділу за період з 09.01.2023 по 31.01.2023; копію постанови про скасування процесуального документу від 17.05.2023 у ВП № 33729516; витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції відділу за період з 01.05.2023 по 31.05.2023; копію відповіді на скаргу від 17.05.2023. Зазначено, що копію відповіді на скаргу за вих. № 14171 від 15.05.2023 надати не є можливим, оскільки вказана відповідь надавалась за іншим виконавчим провадженням та помилково було зазначено АСВП заявника, сама відповідь заявнику ОСОБА_1 надана 17.05.2023 разом із копією постанови від 17.05.2023 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

З копії витягу із журналу реєстрації вихідної кореспонденції відповідача за період з 09.01.2023 по 31.01.2023 колегією суддів установлено, що такий не містить адреси, на яку відповідачем направлено лист за вих. № 155 від 17.01.2023 на запит позивача.

За твердженням відповідача копія відповіді на скаргу за вих. № 14171 від 15.05.2023 надавалась за іншим виконавчим провадженням та помилково було зазначено АСВП заявника, проте копія листа за вих. № 14171 від 15.05.2023 із зазначенням адреси ОСОБА_1 (а.с. 31) надавалася відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, що ставить під сумнів надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 17.05.2023 разом із копією постанови від 17.05.2023 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

З копії витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції відповідача за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 колегією суддів установлено, що такий не містить адреси, на яку відповідачем направлено лист за вих. № 14171 від 15.05.2023.

Інших доказів щодо направлення вищевказаної кореспонденції на адресу позивача до матеріалів справи не надано.

З огляду на зазначене, висновки суду щодо надання позивачу відповіді на запит від 23.12.2022 та скаргу від 27.04.2023 є хибними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Отже позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо ненадання відповіді за запитом від 23 грудня 2022 року та скаргою від 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

Разом з цим щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути запит від 23 грудня 2022 року та скаргу від 27 квітня 2023 року у встановлені законом строки та надати відповіді, колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи встановлено, що запит та скаргу позивача розглянуто, проте належних доказів на підтвердження надіслання відповіді на адресу позивача до матеріалів справи не надано.

З огляду на встановлені обставини, позовна вимога про зобов`язання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати позивачу відповіді на запит від 23 грудня 2022 року та скаргу від 27 квітня 2023 року також підлягає задоволенню.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про його скасування з прийняттям постанови про часткове задовлення позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом апеляційної інстанції не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пунктів 9, 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 по справі № 520/12932/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо ненадання відповіді за запитом від 23 грудня 2022 року та скаргою від 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати ОСОБА_1 відповіді на запит від 23 грудня 2022 року та скаргу від 27 квітня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк