Справа № 357/11364/23
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/357/136/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючий суддя Бондаренко О.В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції 3-го батальйону 7-ї роти Управління патрульної поліції в м. Києві Красноброва Сергія Костянтиновича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

18.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що постановою серія ЕАТ № 7696714 від 09.09.2023 старший лейтенант поліції 3-го батальйону 7-ї роти Управління патрульної поліції в м. Києві Краснобров Сергій Костянтинович притягнув його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що 09.09.2023 о 08:38 год. за адресою м. Київ, вул. Лютнева, 12, він керував ТЗ «MERCEDES-BENZС270», д.н.з. НОМЕР_1 , маючи на руках посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане вперше 22.11.2019, строк дії якого закінчився 22.11.2021. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. 22.11.2019 йому було видано посвідчення водія серії НОМЕР_2 із терміном дії два роки, який закінчився 22.11.2021. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до сьогодні. Постановою КМУ від 03.03.2022 року №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період дії воєнного стану водіям дозволено керувати транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України, виданого їм вперше на право керування ТЗ відповідної категорії , строк дії якого закінчився. Відповідно до п.1 вказаної постанови КМУ керувати ТЗ за наявності посвідчення виданого вперше, строк дії якого закінчився, дозволено у період воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану. Таким чином, на час винесення постанови він мав право керувати транспортним засобом категорії «В» та «С» і використовувати посвідчення водія, яке йому було видано на законних підставах. Відповідно до п.1 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340 (із змінами) встановлено, що у період воєнного стану та протягом року з дня його припинення або скасування визначаються постановою КМУ від 03.03.2022 №184. Ч.2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, але він таке право має. Тому, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7696714 від 09.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн., а провадження у справі закрити.

21.09.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та залучено у справі співвідповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

03.10.2023 представник відповідача, Департаменту патрульної поліції, за довіреністю Дідковська Дарина Юріївна, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Відповідно до оскаржуваної постанови, 09.09.2023 о 08 год. 38 хв. позивач керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZС 270 номерний знак НОМЕР_1 по вул. Лютневій, 12, в місті Києві, при перевірці документів на блок-посту не мав права керування транспортними засобами, посвідчення водія НОМЕР_2 від 22.11.2019 строк дії закінчився 22.11.2021, тобто не має права керування, чим порушив вимоги п. 2.1.(а) Правил дорожнього руху (керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом), за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил Дорожнього Руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР. Відповідно до п. 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. У ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов`язаний мати - посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством. Відповідно до п. 2.1. ПДР Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. У відповідності п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також пред`явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1. Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Під час несення служби на блок-посту інспектором було зупинено транспортний засіб MERCEDES-BENZС 270 номерний знак НОМЕР_1 . На вимогу надати документи, позивач надав посвідчення водія НОМЕР_2 від 22.11.2019 строк дії до 22.11.2021. Інспектором було наголошено, що строк дії посвідчення водія закінчився ще до початку введення воєнного стану в Україні та позивач був зобов`язаний замінити посвідчення водія, а тому в діях позивача присутній склад адміністративного правопорушення. Взявши до уваги викладене вище, Інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, постанова винесена з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а тому, просила у позові відмовити в повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 268 КАС України, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3, 11-12).

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2023 інспектором поліції 3-го батальйону 7-ї роти Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП, старшим лейтенантом Краснобровим Сергієм Костянтиновичем, відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7696714 (а.с. 4), в якій вказано, що 09.09.2023 о 08 год. 38 хв. в місті Києві по вул. Лютневій, 12, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZС 270 номерний знак НОМЕР_1 при перевірці документів на блок-посту не мав права керування транспортними засобами, посвідчення водія НОМЕР_2 від 22.11.2019 строк дії закінчився 22.11.2021, тобто він не має права керування ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.1.(а) Правил дорожнього руху (керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. Вказаною постановою позивача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст.126 КУпАП.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п.10 Розділу ІІІ Інструкції). Аналогічні положення закріплені в ст. 252 КУпАП.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ЕАТ №7696714, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП України, у зв`язку з порушенням п. 2.1 (а) ПДР, а саме, що позивач керував транспортним засобом MERCEDES-BENZС270, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, адже строк дії посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 22.11.2019 закінчився 22.11.2021.

Відповідно до п.1.1 Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Аналогічні положення викладені в пунктах 1.3 та 1.9. ПДР України, а саме учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.1 (а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху визначено терміни: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Позивач, заперечуючи вказане правопорушення, зазначив, що не порушував ПДР, оскільки 22.11.2019 йому було видано посвідчення водія серії НОМЕР_2 із терміном дії два роки, який закінчився 22.11.2021 та Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до сьогодні. Постановою КМУ від 03.03.2022 року №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стануводіям дозволено керувати транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України, виданого їм вперше на право керування ТЗ відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Таким чином, на час винесення постанови він мав право керувати транспортним засобом категорії «В» та «С» і використовувати посвідчення водія, яке йому було видано на законних підставах.

Однак, дане твердження позивача суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №511 від 10.05.2009, зі змінами та доповненнями (далі Положення), є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

Пунктом 2 Положення передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Абзацом другим пункту першого Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №511 від 10.05.2009, зі змінами та доповненнями, встановлено, що особливості допуску громадян до керування транспортними засобами у період воєнного стану та протягом року з дня його припинення або скасування визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами».

Так, Кабінетом Міністрів України у відповідності до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» винесено постанову №184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами».

Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та, зокрема, Указом Президента №451/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року.

Так, підпунктом 1 пункту 1 Постанови КМУ від 03.03.2022 №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (далі Постанова № 184) встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану, особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Пунктом 2 Постанови № 184 установлено, що протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до складення іспитів, необхідних для отримання посвідчення водія, за наявності свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв, строк дії якого закінчився у період дії воєнного стану, та/або відомостей в Єдиному державному реєстрі Міністерства внутрішніх справ та після проходження медичного огляду в порядку, установленому Міністерством охорони здоров`я.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_2 від 22.11.2019 зі строком дії до 22.11.2021, яке видане йому вперше, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3 та зворотній бік) та строк дії посвідчення водія закінчився ще до початку введення воєнного стану в Україні, тому, підстави для застосування та врахування судом постанови КМУ від 03.03.2022 №184 відсутні, оскільки її положення стосуються осіб, які мають посвідчення водія, які видані вперше та строк дії яких закінчився в період дії воєнного стану.

Представником відповідача, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕАТ №7696714 від 09.09.2023, було надано диск з записом з відео реєстратора інспектора Красноброва С.К.

Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З оглянутого судом відео із запису відеореєстратора №475473, вбачається, що відео від 09.09.2023 розпочинається з моменту, коли інспектором поліції, під час несення служби на блок-посту, було зупинено транспортний засіб MERCEDES-BENZС270, номерний знак НОМЕР_1 , та на вимогу надати документи, ОСОБА_1 надав посвідчення водія НОМЕР_2 від 22.11.2019 строк дії до 22.11.2021, що підтверджується копією наданого в позовній заяві посвідчення водія позивача, строк дії якого закінчився 22.11.2021 (а.с. 3 та зворотній бік). Також, інспектором поліції було наголошено, що строк дії посвідчення водія закінчився ще до початку введення воєнного стану в Україні та позивач був зобов`язаний замінити посвідчення водія.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивачем не надано доказів до суду, які б підтверджували, що відповідач при складанні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений КУпАП, не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення ним правопорушення, а ті обставини, на які посилається позивач як на підставу скасування постанови в частині притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд розцінює як спробу уникнення від адміністративної відповідальності.

Тому, враховуючи, що відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та будь-якими доказами не спростовані, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суд не вбачає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувану постанову серії ЕАТ №7696714 від 09.09.2023 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо встановлення належності відповідачів, як обов`язку суду, слід зазначити наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 4 КАС України визначено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно положень статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Положеннями ст. 255, 288 КУпАП передбачено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції та належним відповідачем є саме відповідний орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року № 742/2298/17).

Тому, враховуючи, що оскаржувана постанова серії ЕАТ №7696714 від 09.09.2023 про накладення адміністративного стягнення винесена поліцейським 3-го батальйону 7-ї роти Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП старшим лейтенантом Краснобровим С.К. від імені органу, а саме: Департаменту патрульної поліції, який залучений судом 21.09.2023, суд дійшов висновку, що вимоги до старшого лейтенанта поліції 3-го батальйону 7-ї роти Управління патрульної поліції в м. Києві Красноброва Сергія Костянтиновича заявлені позивачем як до неналежного відповідача.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовна заява не підлягає задоволенню, судові витрати позивача слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 7, 33, ч.2 ст.122, 245, 251, 252, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 139, 205, 241, 242, 244, 246, 255, 268-272, 286, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до старшого лейтенанта поліції 3-го батальйону 7-ї роти Управління патрульної поліції в м. Києві Красноброва Сергія Костянтиновича(місцезнаходження: вул. Святослава Хороброго, 9, м. Київ, 03048), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України(, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та проголошено 16.10.2023.

СуддяО. В. Бондаренко