Справа № 600/4066/22-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4066/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області по виплаті компенсації за невикористані ОСОБА_1 дні щорічних відпусток;

- стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь - ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 89 діб щорічної відпустки в розмірі 38827,14 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що за період проходження служби в поліції з 07.11.2015 р. по 21.07.2022 р. набув право на використання щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки загальною тривалістю 89 діб. Позивач вважає, що оскільки ним не використано вказані дні відпустки на момент звільнення зі служби в поліції, відповідач зобов`язаний виплатити компенсацію за невикористані ОСОБА_1 дні щорічних відпусток, яка складає 38827,14 гривень. З вказаних обставин, позивач вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач стверджує про їх безпідставність, оскільки компенсація за невикористані дні відпустки минулих років не передбачено. З вказаних підстав, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження по справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 27.12.2022 р. позовну заяву залишено без руху. Вказано позивачу на необхідність надати: докази та додаткові обґрунтування щодо поважності причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом; докази одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Ухвалою суду від 03.01.2023 р. заяву позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом задоволено. Поновлено позивачу строк звернення до суду. Відмовлено у задоволені заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач з 07.11.2015 р. по 21.07.2022 р. проходив службу в ГУНП в Чернівецькій області на посаді старшого інспектора - начальника приймальні громадян відділу документального забезпечення ГУНП в Чернівецькій області.

Згідно наказу ГУНП в Чернівецькій області від 20.07.2022 р. №192 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за віком.

Відповідно до листа відповідача від 01.11.2022 р. №Ч-134/123/05/12-2022 повідомлено позивача про залишки невикористаної основної і додаткової відпустки під час проходження служби, а саме: за 2015 рік - 4 доби; за 2016 рік - 5 діб; за 2020 рік - 35 діб; за 2021 рік - 45 днів.

Позивач звертався до відповідача із заявою щодо виплати компенсації за невикористані 89 днів щорічної основної та додаткової відпустки, однак 24.11.2022 р. відповідач повідомив позивачу, що виплата компенсації за невикористані дні відпустки минулих років не передбачена.

Матеріали справи містять довідку про грошове забезпечення позивача №143 від 25.11.2022 р., в якому визначено середньоденний заробіток на день звільнення в сумі 436,26 гривень.

Мотивувальна частина

Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам.

Згідно зі ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст. 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (ст. 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст. 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст. 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (ст. 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 - 4 ст. 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з положеннями ч.1 та ч. 2 ст. 94 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260).

Згідно з абз. 7 та абз. 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби.

Аналіз ст. 93 Закону № 580-VIII та наведених вище норм трудового законодавства дають підстави для висновків, що законом не визначено випадки втрати за особою невикористаних днів основної та додаткової відпустки за попередні роки, що передували року звільнення особи зі служби в поліції, а тому суд вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність обов`язку щодо виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористані відпустки (основну та додаткову) за попередні періоди.

Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику (поліцейському) використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Отже, у наступному календарному році, у тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в його праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР і ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні висновки висловлено Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі №520/8054/2020.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію, сформовану в постановах Верховного Суду у справах № 818/1276/17, № 820/5122/17, оскільки Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 по справі № 160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого у зазначених вище рішеннях суду та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Судом встановлено, що позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав всі дні передбаченої щорічної додаткової оплачуваної відпустки та щорічної основної оплачуваної відпустки, а тому набув право на отримання грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпустки за спірний період.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідачем не доведено суду правомірність бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористані 89 діб щорічної основної та додаткової відпустки, а тому, з метою ефективного захисту порушеного прав позивача, суд визнає вказану бездіяльність протиправною.

Щодо сформованих позовних вимог про стягнення з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані 89 діб щорічної відпустки в розмірі 38827,14 грн, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, визначення розміру компенсації за невикористані 89 діб щорічної основної та додаткової відпустки, а також проведення розрахунку розміру вказаної компенсації, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. Судом встановлено, що спору між сторонами щодо визначення розміру компенсації за невикористані 89 діб відпустки наразі немає, оскільки вказана компенсація взагалі не була нарахована відповідачем. Отже, оскільки судом була встановлена бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу компенсації за невикористаних 89 діб щорічної основної та додаткової відпустки, за період проходження служби в поліції з 07.11.2015 р. по 21.07.2022 р., належним способом відновлення порушеного прав буде зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вказану компенсацію за вказаний період.

Таким чином, з метою належного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд виходить за межі позовних вимог та задовольняє позов частково.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із частковим задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 89 діб щорічної основної та додаткової відпустки за період служби в поліції з 07.11.2015 р. по 21.07.2022 р.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 89 діб щорічної основної та додаткової відпустки за період служби в поліції з 07.11.2015 р. по 21.07.2022 р.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 496,20 грн згідно платіжної квитанції № НРА5-К6МО-7НКК-КЕТХ від 28.11.2022 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції у м. Києві (вул. Володимирівська, 15, м. Київ, ).

Суддя Т.М. Брезіна