Справа № 240/17632/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у направленні справи за встановленою юрисдикцією

13 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/17632/23

категорія 109040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою підсудністю за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

установив:

15 червня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення Житомирської міської ради «Про відмову від права власності на багатоповерховий житловий будинок по АДРЕСА_1 » від 15 грудня 2022 року №595.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати в адміністративному суді, роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд його вимог віднесено до юрисдикції цивільного судочинства та повернуто сплачений судовий збір.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить направити справу за встановленою юрисдикцією

Питання направлення справ до суду за встановленою юрисдикцією унормовано частиною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно приписів названої правової норми, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Лексичний аналіз першого речення частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє стверджувати, що у випадку закриття провадження у відповідності до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України роз`яснення позивачеві до якого суду віднесено розгляд його справи є універсальним процесуальним обов`язком суду, котрий не залежить від того, судом якої саме інстанції відповідне провадження закрито.

У свою чергу, другим реченням частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем конкретизовано загальне правило, закріплене у першому реченні згаданої частини. Так, зі змісту другого речення вбачається, що остання з огляду на вживання законодавцем у тексті норми сполучника "також" визначає додаткові обов`язки суду апеляційної чи касаційної інстанції роз`яснити позивачу наявність у нього права на скерування судом справи до суду належної юрисдикції. Між тим, суду першої інстанції такий обов`язок не стосується.

З наведеного убачається, що внесені в статтю 239 Кодексу адміністративного судочинства України зміни не встановлюють для суду першої інстанції жодних додаткових обов`язків у разі закриття провадження у справі, окрім як роз`яснення позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Тобто, направити справу за встановленою юрисдикцією має право суд апеляційної або касаційної, за наявності відповідної заяви, проте суд першої інстанції позбавлений таких повноважень.

Суд також звертає увагу на неможливість застосування у спірних правовідносинах частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), оскільки правове регламентація процедури скерування справ до суду належної юрисдикції є чітко унормованою.

Керуючись статтями 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Окис