Справа № 420/25010/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул.Прихотська,58, м.Запоріжжя, 69095), за участю третьої особи Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул.Центральна,6, с.Широке, Запорізька область, 70413) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за результатом якого позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2023 року № 70611817, винесену заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицьким Антоном Валентиновичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, оскільки Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/21821/21 нараховано позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 24.12.2015 по 29.10.2021 року у невідповідному розмірі, а тому рішення суду не є виконаним.

Ухвалою судді від 21.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що оскаржувану постанову прийнято відповідно до норм чинного законодавства та наданої інформації Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/21821/21.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 16.06.2022 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/21821/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 24.12.2015 по 29.10.2021 року, та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 24.12.2015 по 29.10.2021 року.

Виконавчий документ №420/21821/21, виданий на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду 16.06.2022 року, містить зобов`язання: зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 24.12.2015 по 29.10.2021 року.

23.12.2022 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) надійшов виконавчий лист по справі №420/21821/21, виданий 16.06.2022 Одеським окружним адміністративним судом, резолютивною частиною Якого передбачено: зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2015 року по 29.10.2021 року.

25.01.2023 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицьким Антоном Валентиновичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 70611817, відповідно до якої боржнику надано 10 робочих днів для її виконання.

Листом від 02.02.2023 боржником надано інформацію про виконання рішення суду 09.11.2022 року, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В підтвердження виконання рішення суду боржником надано завірену копію витягу з наказу начальника Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 04.11.2022 №172, яким передбачено виплату підполковнику запасу ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1 ) середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні на день звільнення з військової служби 23.12.2015 року у розмірі 1 грн. 00 коп. Також, надано відомість розподілу виплат згідно якої 09.11.2022 виплачено 0,98грн. на користь ОСОБА_1 .

19.06.2023 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицьким Антоном Валентиновичем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 70611817 на підставі п.9 ч.1 ст 27 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Вважаючи зазначену постанову протиправною позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п.1 ч.3, ч. 4 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За приписами п. 9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Частинами 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.18 Закону № 1404-VIII Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;

6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Як встановлено судом, 16.06.2022 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/21821/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 24.12.2015 по 29.10.2021 року, та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 24.12.2015 по 29.10.2021 року.

Постановою державного виконавця від 25.01.2023 було відкрито виконавче провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження.

Листом від 02.02.2023 боржником надано інформацію про виконання рішення суду 09.11.2022 року, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В підтвердження виконання рішення суду боржником надано завірену копію витягу з наказу начальника Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 04.11.2022 №172, яким передбачено виплату підполковнику запасу ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1 ) середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні на день звільнення з військової служби 23.12.2015 року у розмірі 1 грн. 00 коп. Також, надано відомість розподілу виплат згідно якої 09.11.2022 виплачено 0,98грн. на користь ОСОБА_1 .

Виходячи із рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 позивача - ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу (звільнено) саме 23.12.2015. Тобто 23.12.2015 є днем звільнення, тому саме ця дата зазначена у витязі із наказу Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 04.11.2022 №172.

В той же час, середній заробіток за час затримки нараховано за період з 24.12.2015 по 29.10.2021 року, про що поінформовано листом Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 13.02.2023 за вих. №ЮГ/39, як це було передбачено резолютивною частиною виконавчого листа, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Суд зазначає, що до повноважень державного виконавця не відноситься здійснення перевірки правильності нарахування та виплати середнього заробітку по судовому рішенню, яке має зобов`язальний характер без зазначення конкретних сум..

Таким чином, заступником начальника Відділу Зюбрицьким А.В. на виконання приписів Закону №1404 вчинені дії щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 у справі №420/21821/21, та, зважаючи на його фактичне виконання, дії щодо закінчення виконавчого провадження ВП №70611817.

Позивач фактично не погоджується із сумою, яка йому нарахована та виплачена на виконання рішення суду, що не було предметом розгляду справи №420/21821/21, та, відповідно сума не визначена резолютивною частиною рішення суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З огляду на викладене позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на доведеність відповідачем правомірності прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2023 року № 70611817 суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Суд зазначає, що відповідно до абз.1 ч.3 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

В свою чергу відповідно до п.3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; -

- управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);

- відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;

- управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі управління забезпечення примусового виконання рішень);

- відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби)

Відповідно до ч.3 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з ч.ч.5-7 ст.48 КАС України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

На підставі зазначеного, суд вважає за необхідне залучити в якості співвідповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), як орган державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Залучити в якості співвідповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул.Прихотська,58, м.Запоріжжя, 69095), за участю третьої особи Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул.Центральна,6, с.Широке, Запорізька область, 70413) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко