Справа № 520/19257/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13 жовтня 2023 р. справа № 520/19257/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В, розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявниця, позивач), в порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання протиправними та скасування дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком з урахуванням наданих документів.

Аргументуючи ці вимоги зазначила, що згідно із записами у трудовій книжці має право на пенсію за віком, проте пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі за текстом - пенсійний орган, адміністративний орган, владний суб`єкт, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи незгоду зазначив, що заявнику було відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.07.2000 по 02.04.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в записі про звільнення відсутня дата звільнення, а також період роботи з 31.10.2001 по 25.08.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата трудового договору не завірена належним чином.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 трудова діяльність заявниці на різних посадах складається з періодів: з 1 року 10 місяців навчання; з 26.07.1982 року по 22.10.1984 року трудова діяльність та навчання у Чугуївському райбиткомбінаті; з 01.12.1985 року по 01.12.1988 року трудова діяльність у дитячому садочку №24; з 08.12.1988 року по 14.10.1991 року трудова діяльність у кооперативі; 15.10.1991 року по 19.03.1992 року трудова діяльність кравчинею на Харківській фабриці; з 20.03.1992 року по 08.02.1994 року трудова діяльність у кооперативі "Комунаровець"; з 20.02.1994 року по 17.06.1997 року трудова діяльність у ТОВ фірма "Юпитер ЛТД"; з 01.07.1997 року по 01.07.1998 року трудова діяльність у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 27.07.2000 року по 02.04.2001 року трудова діяльність на Приватному підприємстві "R-Лайв"; з 31.10.2001 року по 25.08.2005 року трудова діяльність у приватного підприємця ОСОБА_3 ; з 01.09.2005 по 01.12.2006 трудова діяльність у ФОП ОСОБА_4

14.06.2023р. заявниця у віці 61 років 11 місяців 27 днів звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Управління від 21.06.2023 року №71 заявниці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зі змісту вказаного рішення за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.07.2000 по 02.04.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в записі про звільнення відсутня дата звільнення, а також період роботи з 31.10.2001 по 25.08.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата трудового договору не завірена належним чином.

Також, у вказаному рішення зазначено, що для зарахування вказаних періодів роботи необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів або оригіналів трудових договорів.

При цьому, визнаний відповідачем показник страхового стажу заявниці склав 23 роки 10 місяців 15 днів.

Будь-яких інших перепон у призначенні пенсії у тексті рішення від 21.06.2023 року №71 пенсійний орган не виклав.

Не погодившись із відповідністю закону владних волевиявлень пенсійного органу з приводу призначення пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що до відносин, котрі склались на підставі установлених обставин, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею ст.46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Таким законом до 31.12.2003р. був Закон України "Про пенсійне забезпечення".

01.01.2004р. набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон № 1058-IV).

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Претензій до форми та змісту звернення заявника пенсійний орган у спірних правовідносинах не висловив.

Частиною 1 ст.26 означеного закону передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Необхідний страховий стаж визначений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить від 19 до 29 років.

Заявниця досягла віку у 60 років із настанням календарної дати - 17.06.2021р.

Дата звернення заявниці до пенсійного органу припала на 14.06.2023 р. із досягненням 60 років.

Віковий ценз також не слугував причиною для виникнення даного спору.

Отже, ці обставини судом окремо не досліджуються, адже учасниками справи ці обставини не заперечуються.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на указану дату було чинним визначення страхового стажу як періоду (строку), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З 01.01.2004 р. для набуття права на страховий стаж у трудовій діяльності особи мають бути наявними одночасно дві кваліфікуючі ознаки: 1) підпадання особи під дію загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) фактична щомісячна сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак, у силу дії ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У спірних правовідносинах, відповідно до рішення Управління від 21.06.2023 року №71 заявниці за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.07.2000 по 02.04.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в записі про звільнення відсутня дата звільнення, а також період роботи з 31.10.2001 по 25.08.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата трудового договору не завірена належним чином..

Водночас, визнаний Управлінням показник загального страхового стажу заявниці склав 23 роки 10 місяців 15 днів.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За правилом ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до 31.12.2003р. основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дії цього правила не змінюють та не скасовують.

Так, порядок ведення трудових книжок працівників передбачено Інструкцією, яку затверджено наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, оглянувши зміст запису під номером 19 у копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , судом встановлено, що під номером 19 наявний запис про прийняття працівника на роботу 27.07.2000 року до Приватного підприємства "R-Лайв" на посаду начальника виробництва та звільнення заявниці за власним бажанням. Водночас, в записі про звільнення у графі 2 відсутня дата звільнення працівника.

Разом з тим, вказані записи про прийняття та звільнення внесені до трудової книжки на підставі наказів №3 від 27.07.2000р. та №62 від 02.04.2001р., які скріплені підписом посадової особи підприємства та печаткою підприємства.

Дослідивши запис під номерами 20 та 21 у копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , судом встановлено, що записи у період з 31.10.2001 року по 25.08.2005 року містять відомості про прийняття до Приватного підприємця ОСОБА_3 на роботу закрійника одягу та звільнення заявниці за власним бажанням.

В записі про звільнення заявниці містять відомості про те, що трудова діяльність здійснювалась на підставі трудового договору №631 від 31.10.2001 року, зареєстрованого у Комінтернівському центрі зайнятості м. Харкова.

Трудовий договір №631 знятий з реєстрації у Комінтернівському центрі зайнятості м. Харкова 25.08.2005 року.

Отже, трудова діяльність у Приватного підприємця ОСОБА_3 здійснювалась на підставі трудового договору №631 від 31.10.2001 року, зареєстрованого у Комінтернівському центрі зайнятості м. Харкова.

Водночас, відповідач не висловив жодних зауважень ані щодо реальності роботи заявниці у періоди з 27.07.2000 року по 02.04.2001 року та з 31.10.2001 року по 25.08.2005 року, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів трудової діяльності із загальної тривалості страхового стажу.

Окрім того, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, у період з липня 2000 року по квітень 2001 року та з січня 2002 року по грудень 2004 року внесені страхові внески для нарахування пенсії заявниці.

При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства.

Відтак, слід дійти до переконання про те, що у даному конкретному випадку оскаржене рішення Управління не містить будь-яких належних правових підстав та мотивів невключення зазначених періодів трудової діяльності заявниці до страхового стажу позивача.

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі за текстом - Порядок підтвердження №637).

Згідно з п.1 Порядку підтвердження №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2 Порядку підтвердження №637 чітко указано, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За правилом п. 3 Порядку підтвердження №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Належно та достатньо обґрунтованих поза розумним сумнівом причин незастосування пенсійним органом у спірному випадку пунктів 2 і 3 Порядку підтвердження №637 ані текст відмови у призначенні пенсії, ані матеріали судової справи не містять.

Частиною 3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

До того ж і відповідно абзацу 3 п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1; далі за текстом - Порядок №22-1), у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Проте, у ході розгляду даної справи пенсійний орган не подав жодних доказів та на навів жодних аргументів на підтвердження правомірності дій з приводу нереалізації управлінської функції у порядку наведеної норми.

Разом з тим, пенсійний орган вдався до прийняття остаточного рішення про відмову в призначенні пенсії за віком без надання позивачу розумного часу для надання додаткових документів.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач не забезпечив реалізацію управлінської функції із дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Між тим, у ході розгляду справи судом було достеменно установлено, що записи у копії трудової книжки заявниці містять чітке дотримання хронологічної послідовності та предмету виконуваної роботи.

Згідно з п.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскарженого рішення (діяння) закону за критеріями п.2 ч.2 КАС України у силу ч.2 ст.77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

У ході розгляду справи владними суб`єктами не було доведено юридичної правомірності та фактичної обґрунтованості мотиву, покладеного в основу спірного волевиявлення.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильним та фактично обґрунтованим рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки у цьому рішенні відсутні мотиви, які покладені в його основу.

З цих міркувань, суд доходить до переконання про те, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії заявниці містить нездоланний та непереборний дефект створення і було прийнято при неповно з`ясованих обставинах.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт - Управління №2, не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, відмовив у призначенні пенсії помилково і передчасно.

Разом з тим, враховуючи, що вказаним рішенням заявниці було відмолено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з метою належного захисту прав, свобод та інтересів позивача, враховуючи положення статей 5, 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення від 21.06.2023 року №71 (а не дій, на чому помилково наполягає заявниця) та зобов`язати владного суб`єкта повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком задоволенню не підлягають, оскільки адміністративний орган не виконав усіх управлінських дій з розгляду питання про призначення пенсії, необхідних доказів не зібрав, оцінку таким доказам не надав, а тому рішення з даного приводу має бути прийнято у межах адміністративного розсуду органу, але з урахуванням достовірних обставин фактичної дійсності та вірного застосування належних норм матеріального права.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про відмову у призначенні пенсії №71 від 21.06.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 13814885; місцезнаходження - 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева