Справа № 300/4630/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4630/22 пров. № А/857/7350/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року (суддя Микитин Н.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №300/4630/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області,

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Луганській області, в якому просила: 1) визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Луганській області щодо неврахування до страхового стажу відомостей про періоди роботи, вказаних в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ; 2) скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України Луганській області №64 від 23.09.2022 року та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 15.09.2022 року про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу всіх періодів роботи, вказаних в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Луганській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу відомостей про періоди роботи, вказаних у трудовій книжці НОМЕР_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду у Луганській області №64 від 23.09.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії по інвалідності, із зарахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи та навчання, які вказані в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення у справі, та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на правомірність своїх дій у спірних правовідносинах. Скаржник зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання 14.07.1987 року по 30.06.1989 року, оскільки атестат від 01.07.1989 №477 потребує підтвердження зміни прізвища, в трудовій книжці запис щодо зарахування на навчання виправлено та відсутня дата видачі атестату. Період роботи з 14.07.1989 по 01.06.1993 не зараховано до страхового стажу, у зв`язку із відсутністю року в даті наказу про звільнення; з 01.11.1999 по 31.11.1999, оскільки наказ на прийом та звільнення має одну дату та номер, отже трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції. Період роботи з 02.04.2022 по 27.06.2022 у зв`язку з виправленням в даті наказу про звільнення та відсутня звітність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; періоди з 26.10.1998 по 23.04.1999, з 12.09.2001 по 10.02.2002 та з 01.08.2003 по 27.01.2004, оскільки отримання матеріальної допомоги під час перебування на обліку в центрі зайнятості не передбачено статтею 24 Закону №1058. Період з 01.08.2003 по 27.01.2004 отримання допомоги по безробіттю, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не значиться. Час догляду до досягнення 3-річного віку дитиною не зараховувався до страхового стажу, оскільки в свідоцтві про народження мати зазначена як ОСОБА_2 , а згідно свідоцтва про одруження зазначено ОСОБА_2 . Вважає, що Управління своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило, а суд першої інстанції зробив неправомірні висновки. Зазначає, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення є його виключними повноваженнями. Отже, немає жодних підстав для визнання протиправними дій Головного управління.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 04.04.2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 відповідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 749825 від 31.08.2022 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 49).

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення 15.09.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, що визнається сторонами (а.с. 77).

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності, в результаті розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, ГУ ПФУ у Луганській області 23.09.2022 прийнято рішення №64 про відмову в призначенні пенсії, зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 12 років та зазначено, що страховий стаж позивача становить 11 років 8 місяців 11 днів, до загального страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1987 по 30.06.1989 у Львівському середньому - технічному училищі №27 - оскільки атестат від 01.07.1989 №477 видано на ім`я ОСОБА_3 , потребує підтвердження документами зміни прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , період роботи з 14.07.1989 по 01.06.1993 в ВРП Назаровської ГЕС, у зв`язку з відсутністю року в даті наказу про звільнення, період роботи з 01.11.1999 по 30.11.1999 в Івано-Франківському державному центрі туризму, оскільки наказ на прийом та звільнення має одну дату та номер, період роботи з 02.04.2002 по 27.06.2002 у кінотеатрі ім. С.В. Руднєва м. Яремче, у зв`язку з виправленням в даті наказу про звільнення та відсутня звітність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, періоди з 26.10.1998 по 23.04.1999, з 12.09.2001 по 10.03.2002 та з 01.08.2003 по 27.01.2004 отримання матеріальної допомоги під час перебування на обліку в Яремчанському міському центрі зайнятості - оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058, час догляду до досягнення 3-річного віку дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в свідоцтві про народження від 16.07.2008 серія НОМЕР_2 мати зазначена як ОСОБА_2 , а згідно свідоцтва про одруження від 29.10.2004 серія НОМЕР_3 зазначено ОСОБА_2 (а.с. 13-14).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до адміністративного суду із вказаним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з п.6 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі -Закон №1058-IV).

В розумінні ст.1 Закону №1058-IV, під поняттям пенсія розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Частиною першою ст.9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.30 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Зокрема, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років (ст.32 Закону №1058-ІV).

Крім того, суд зазначає, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Як встановлено судом, до страхового стажу позивача, згідно рішення №64 від 23.09.2022 до загального страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1987 по 30.06.1989 у Львівському середньому - технічному училищі №27 - оскільки атестат від 01.07.1989 №477 видано на ім`я ОСОБА_3 , потребує підтвердження документами зміни прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , період роботи з 14.07.1989 по 01.06.1993 в ВРП Назаровської ГЕС, у зв`язку з відсутністю року в даті наказу про звільнення, період роботи з 01.11.1999 по 30.11.1999 в Івано-Франківському державному центрі туризму, оскільки наказ на прийом та звільнення має одну дату та номер, період роботи з 02.04.2002 по 27.06.2002 у кінотеатрі ім. С.В. Руднєва м. Яремче, у зв`язку з виправленням в даті наказу про звільнення та відсутня звітність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, періоди з 26.10.1998 по 23.04.1999, з 12.09.2001 по 10.03.2002 та з 01.08.2003 по 27.01.2004 отримання матеріальної допомоги під час перебування на обліку в Яремчанському міському центрі зайнятості - оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058, час догляду до досягнення 3-річного віку дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в свідоцтві про народження від 16.07.2008 серія НОМЕР_2 мати зазначена як ОСОБА_2 , а згідно свідоцтва про одруження від 29.10.2004 серія НОМЕР_3 зазначено ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що 20 червня 1974 року постановою Держпраці СРСР №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції №162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції №162).

Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162, усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1983 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції №162).

Абзацом першим пункту 2.10. Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції №162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.

У відповідності до зазначеної Інструкції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 (справа №677/277/17).

Також Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року (справа №490/12392/16-а) та від 04 вересня 2018 року (справа №423/1881/17) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору колегія суддів враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи, накази на підставі яких позивач була прийнята на таку роботу та зроблені чітко та без виправлень.

Водночас, як свідчить зміст трудової книжки № НОМЕР_5 в період з 01.09.1987 по 30.06.1989 позивач навчалась у Львівському середньому технічному училищі №27, що підтверджується атестатом від 01.07.1989 №477 виданого на ім`я ОСОБА_3 та відповідним записом на сторінці 3 трудової книжки. Період навчання не враховано відповідачем, оскільки не надано документів про зміну прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Як вбачається з трудової книжки, на першій сторінці наявні належно вчинені виправлення щодо зміни прізвища із зазначенням підстав такої зміни, суд першої інстанції вірно врахував доводи позивача щодо неможливості надання доказів про зміну прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_7 », оскільки свідоцтво про укладення шлюбу, де вказувалось про зміну прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_7 », перебувало в матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу №2-96/1994р., яка знищена у зв`язку із закінченням строків її зберігання, що підтверджується листом Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. В подальшому, а саме 29.10.2004 після укладення шлюбу позивач змінила прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_5 » згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_6 .

Суд слушно зауважив, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1987 по 30.06.1989 та періодів роботи з 14.07.1989 по 01.06.1993, з 02.04.2022 по 27.06.2022 є протиправною.

Щодо тверджень скаржника про неврахування періоду роботи 01.11.1999 по 30.11.1999 до страхового стажу, оскільки були порушені вимоги Інструкції, а саме наказ про прийом на роботу та звільнення має однакову дату та номер, то колегія суддів зазначає наступне.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Судом також встановлено, що відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди з 26.10.1998 по 23.04.1999, з 12.09.2001 по 10.03.2002 та з 01.08.2003 по 27.01.2004 отримання матеріальної допомоги під час перебування на обліку в Яремчанському міському центрі зайнятості, оскільки це не передбачено статтею Закону №1058.

Періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону №1058 (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, визначених Законом №1058.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами «а», «ж» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно із частиною 1статті 24 Закону №1058-IV, період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 передбачено, що до 01.01.2010 період одержання допомоги по безробіттю підтверджується на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01.01.2010 - довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Встановлено, що період отримання позивачем допомоги по безробіттю, під час перебування на обліку в Яремчанському міському центрі зайнятості підтверджується не лише трудовою книжкою НОМЕР_4 , а й довідкою Яремчанської міської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості №626.32.1/28-22 від 14.09.2022, в якій вказано, що ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю з 01.08.2003 по 27.01.2004. Отже, згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058 і з урахуванням Порядку №22-1, відповідач повинен зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 26.10.1998 по 23.04.1999, з 23.04.2001 по 10.03.2002, з 01.08.2003 по 27.01.2004.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду по догляду до досягнення 3-річного віку дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в свідоцтві про народження від 16.07.2008 серія НОМЕР_7 у графі матері замість « ОСОБА_7 » « ОСОБА_9 », колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи містять повний витяг №8 від 07.10.2022 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №46 матір`ю ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 , що свідчить про допущення описки в повторному свідоцтві про народження серії НОМЕР_7 , виданому після зміни прізвища доньки позивача на ОСОБА_5 у 2008 році (а.с. 43-48).

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином орган Пенсійного фонду України не позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до архівних установ для підтвердження чи спростування наявної інформації.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про втручання судом в делеговані повноваження ПФУ на призначення пенсії. Так, відповідач у спірному випадку реалізував надані йому повноваження, приймаючи рішення, що оскаржив позивач, а саме про відмову у призначенні пенсії по інвалідності за відсутності необхідного стажу. Суд, встановивши протиправність спірного рішення, обрав ефективний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо призначення пенсії по інвалідності, із зарахування стажу спірних періодів роботи та навчання, визнання протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу відомостей про періоди роботи, навчання, визнанням протиправним та скасування рішення про відмову у призначення пенсії по інвалідності.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року в адміністративній справі №300/4630/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов