Справа № 360/1256/23
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16 жовтня 2023 року м. ДніпроСправа № 360/1256/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., перевіривши матеріали за позовною заявою адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Мандрика Владислава Володимировича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 21 серпня 2022 року по 13 липня 2023 року включно, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 21 серпня 2022 року по 13 липня 2023 року включно, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби, перебуваючи в зоні бойових дій та виконуючи бойове завдання 21 серпня 2022 року позивач отримав травму, а саме: «мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення правої бокової поверхні грудної клітки (стороннє тіло в БЗ сегменті правої легені) з переломом VI ребра. Вогнепальний осколковий наскрізний перелом правої легені. Гемопневмоторакс справа. Вогнепальний осколковий наскрізний перелом правої променевої кістки з масивним ураженням м`яких тканин. Сторонні тіла м`яких тканин грудної клітки, верхньої третини правого плеча, правого передпліччя».

В довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 26 лютого 2023 року № 1338 зазначено: «за обставин: встановлено з акту службового розслідування № 588 від 20.02.2023 по факту отримання травми та поранення військовослужбовцем водієм 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , шо 21 серпня 2022 року приблизно о 14 год. 30 хв., під час бойових дій поблизу населено пункту Зайцеве, Донецької області під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації внаслідок ворожого артилерійського обстрілу поранено водія 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 . Солдата ОСОБА_1 вважати таким, що отримав травму, яка пов`язана з виконанням своїх службових обов`язків під час несення військової служби, по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушення державного суверенітету на території Донецької та Луганської області.»

У зв`язку з отриманням бойового поранення (21 серпня 2022 року) позивач проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № Е10373 позивач перебував у стаціонарі з 21 серпня 2022 року по 26 серпня 2022 року.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №11082 позивач перебував у стаціонарі з 26 серпня 2022 року по 11 листопада 2022 року.

Згідно довідки ВЛК від 09 листопада 2022 року позивач отримав відпустку за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до довідки ВЛК від 16 грудня 2022 року позивач отримав відпустку за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2052/23 позивач перебував у стаціонарі з 01 травня 2023 року по 24 травня 2023 року.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 5150 від 17 березня 2023 року позивач визнаний непридатним до військової служб з переоглядом через 6 місяців.

Згідно відпускного квитка позивач звільнений за станом здоров`я терміном ЗО діб у період з 14 червня 2023 року по 13 липня 2023 року.

Відтак, у зв`язку з лікуванням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивач набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, за періоди стаціонарного лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я.

04 липня 2023 року в інтересах позивача було направлено заяву до відповідача.

Відповідач відмовився добровільно виплати винагороду, враховуючи, що позивачем було надано усі медичні документ на підтвердження вимог, викладених в заяві.

Крім того, у відповіді відповідача, вказано: «Виплата додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану згідно ПКМУ від 28 лютого 2022 року № 168 за лютий, березень, квітень, травень, червень 2023 року не здійснювалась, у зв`язку з відсутністю військовослужбовця в наказах командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2023 № 1409, від 05.05.2023 № 2602, від 05.05.2023 № 3766, від 05.06.2023 № 4474, від 08.07.2023 № 5128».

Таким чином, у вищевказані періоди, позивачу не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

За приписами пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху з таких підстав.

У цій справі позивач звернувся до суду з позовною заявою 11 вересня 2023 року в якій оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати з 21 серпня 2022 року до 13 липня 2023 року додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі до 100000,00 грн.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України).

Так, до 19 липня 2022 року строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові, зокрема, індексації грошового забезпечення, як складової оплати праці не обмежувався.

Однак, 19 липня 2022 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ), яким внесені зміни до діючого законодавства про працю, зокрема, частини першої і другої статті 233 КЗпП України викладено в наступній редакції (пункт 18 частини 1розділу І Закону № 2352-IX):

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати, зокрема, починаючи з 19 липня 2022 року у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, главу XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України доповнено пунктом такого змісту:

"1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №382 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236» продовжено дію карантину на всій території України до 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, визначені у статті 233 КЗпП України строки продовжувались на строк дії карантину до 30 червня 2023 року.

Вказана норма є імперативною та підлягає врахуванню судом.

Суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли під час дії нової редакції статті 233 КЗпП України, якою встановлено відповідні строки звернення до суду.

Позивачем не надано доказів неможливості звернення із цим позовом у встановлений строк.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частинами другою, третьою статті 123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку у разі визнання їх судом неповажними.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Представником позивача в обґрунтування позову зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду.

Проте, з урахуванням періоду виникнення спірних правовідносин та зміни законодавства, яким врегульовано строки звернення до суду у трудових спорах, суд дійшов висновку про пропуск строку звернення до суду в частині позовних вимог понад встановлений тримісячний строк з моменту звернення до суду, а наведені обґрунтування безпідставними. Посилання представника позивача на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 є недоречним через зміну правового регулювання зазначених питань.

До позовну не надано заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Для усунення вказаного недоліку позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині вимог понад встановлений тримісячний строк з моменту звернення до суду.

Крім того, у позові заявлено вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 21 серпня 2022 року по 13 липня 2023 року включно.

Між тим до позову додано лист-відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 03 серпня 2023 року № 1/870, у якому зазначено про виплату позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі за період з серпня по грудень 2022 року. Представником позивача вказані обставини у позові і не оспорюють ся, і не спростовуються, тобто зазначеним обставинам взагалі не надано жодної оцінки.

Отже, представнику позивача необхідно уточнити позовні вимоги або спростувати твердження відповідача, надавши відповідні докази, наприклад, виписки з банківського рахунку позивача, тощо.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог статті 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху, з встановленням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині вимог понад встановлений тримісячний строк;

- уточнену позовну заяву з обґрунтуванням позовних вимог.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяТ.В. Смішлива