Справа № 420/20101/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправним і скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 17337/03-16 від 02.06.2023, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи на підставі трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 та призначити пенсію за віком;

стягнути з Відповідача на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.05.2023 позивач звертався до відповідача щодо призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Натомість, листом № 17337/03-16 від 02.06.2023 відповідач вказав, що до загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихідні, тому Позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, оскільки працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На думку позивача, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. У свою чергу, записи в трудовій книжці позивача щодо прийняття, переведення та звільнення з роботи містять номер та дату наказу, на підставі яких такі були внесені.

З підстав викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суду від 15.08.2023 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії копії матеріалів, з якими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звертався для призначення пенсії за віком.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року залучено до участі у справі № 420/20101/23 у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16).

18.08.2023 року до суду від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, вимоги якого відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві звернуто увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало участі у розгляді заяви ОСОБА_1 , і відповідно, не виносило жодних рішень з цього приводу. До Головного управління було надано лише заяву від 26.05.2023, яку принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням за Пенсійного фонду України в м. Києві, а на обліку позивач знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що підстав для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає у зв`язку із відсутністю у нього необхідного страхового стажу, оскільки на титульній сторінці трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №93 від 02.06.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком прийняте з дотриманням та у відповідності до норм та вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів. Крім того, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Прийняття рішення про призначення пенсії є дискреційним повноваженням органів Пенсійного фонду України.

24.08.2023 року до суду від Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання ухвали суду від 15.08.2023 року надійшла завірена копія пенсійної справи ОСОБА_1 .

28.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління ПФУ в Одеській області, доводи якої відповідають змісту позовної заяви.

04.09.2023 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від Головного управління ПФУ м. Києві.

У відзиві повідомлено, що гр. ОСОБА_1 звернувся із заявою від 26.05.2023 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до частини першої статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу зокрема з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 - не менше 30 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудові книжки, військовий квиток), загальний страховий стаж Позивача складає 27 років 10 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні. Оскільки інших документів на підтвердження наявного трудового стажу Позивачем не було надано, то відсутні підстави для зарахування вищевказаних періодів роботи до загального страхового стажу та призначення пенсії.

З огляду на викладене відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Інші заяви по суті, клопотання та додаткові докази станом на час розгляду справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (надалі позивач), ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою від 26.05.2023 року про призначення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії за віком позивачем додано копії: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорту, військового квитка серії НОМЕР_3 , трудової книжки серії НОМЕР_2 , трудової книжки серії НОМЕР_4 , заяви про виплату банківський рахунок.

Згідно розписки-повідомлення заяву та документи гр. ОСОБА_1 прийнято 26.05.2023 року і зареєстровано за №3836.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в м. Києві, за результатом опрацювання якої прийнято рішення № 93 від 02.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу позивача для призначення пенсії. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено:

«Відповідно до частини першої статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу зокрема з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 не менше 30 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудові книжки, військовий квиток), загальний страховий стаж складає 27 років 10 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

До загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні.».

Не погодившись з відмовою у зарахуванні оскаржуваного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Основними положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року Про трудові книжки колгоспників.

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV (дата набрання чинності - 01.01.2004 року), призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Згідно п.4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд встановив, що 26.05.2023 року (тобто за місяць до досягнення пенсійного віку - 60-річчя) позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії, проте рішенням ГУ ПФУ в м. Києві № 93 від 02.06.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилається на те, що особа не має необхідного страхового стажу, визначеного п.1 ст. 26 Закону № 1058-IV.

Відповідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 цього Закону встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно оскаржуваного рішення позивачу до загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні.

Відповідно записам трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- 21.03.1985 року прийнято в члени колгоспу «Таврія» (підстава: Наказ №6 від 30.03.1985 року);

- 26.01.2000 року звільнено з членів колгоспу «Таврія» на підставі ст.. 38 КЗпП України (підстава: Наказ №1 від 26.01.2000 року);

- 03.02.2000 року прийнято в ЕУ №2 (с. Дубовка) машиністом районних станцій 2 розр Горностаївського управління зрощувальних систем (підстава: Наказ №9 від 03.02.2000 року);

- 01.01.2005 року Горностаївське управління зрощувальних систем перейменовано на Горностаївське міжрайонне управління водного господарства (Горностаївське МУВГ);

- 02.04.2007 року присвоєно 3 розряд машиніста насосної установки;

- 09.07.2020 року звільнено згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (підстава: Наказ №37-ос від 09.07.2020 року);

- 30.07.2020 року розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Горностаївською районною філією Херсонського обласного центру зайнятості;

23.12.2020 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Горностаївською районною філією Херсонського обласного центру зайнятості;

24.12.2020 року прийнято на посаду водія автотранспортного засобу (автобус) Заводівського закладу дошкільної, повної загальної середньої освіти (підстава: Наказ №33-к від 23.12.2020 року).

Як зазначено в оскаржуваному рішення, вищезазначені періоди роботи позивача згідно записам трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 до його страхового стажу не зараховані.

Натомість, матеріали пенсійної справи позивача містять також копію трудової книжки НОМЕР_4 та Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, відповідно пенсійної справи позивача пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі трудової книжки НОМЕР_4 та відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зараховано наступні періоди:

25.09.1980 02.10.1981; 08.10.1981 - 29.11.1983; 01.02.1984 06.03.1985; 01.05.1999 - 31.10.1999; 03.02.2000-09.07.2020; 30.07.2020 - 23.12.2020; 24.12.2020 31.03.2023.

З аналізу досліджених доказів вбачається, що відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 не зараховано лише період його членства у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 по 26.01.2000 року. Інші періоди робити зазначені у трудовій книжці колгоспника зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, спірним у даній справі є зарахування до загального трудового стажу позивача період його роботи у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 по 26.01.2000 року.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року Про трудові книжки колгоспників було затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.

Відповідно п. 2 вказаної Постанови трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно пунктів 1-3 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться в присутності особи, яку прийнято в члени колгоспу.

Відповідно до п. 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема, відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Згідно п. 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У п. 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку № 637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Також, відповідно п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи позивача міститься трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 .

Так, відповідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 позивача 21.03.1985 року призначено водієм в авто гаражі колгоспу «Таврія» (наказ №6 від 30.03.1985р) та 26.01.2000 року звільнено з членів колгоспу «Таврія» за власним бажанням (наказ №1 від 26.01.2000 року).

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву достовірність вказаних записів у трудовій книжці, зазначивши в оскаржуваному рішенні, зокрема, про відсутність довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні.

Згідно абз. 2 ст. 56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Із записів трудової книжки колгоспника суд встановив, що вони містять необхідні відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання позивачем (арк. 18-20 трудової книжки).

Таким чином, суд вважає безпідставними висновки відповідача, що відсутність довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні є підставою для не зарахування періодів роботи у колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 .

Крім того, суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні щодо фактично застосованих підстав-обставин взагалі не зазначено правові (юридичні) підстави, застосовані відповідачем для висновку про наявність підстав для не врахування періодів роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У рішенні №93 від 02.06.2023 року про відмову у призначення пенсії відповідач посилається лише на статті 24 та 26 Закону № 1058-IV. Зазначення та обґрунтування, на підставі чого неповна дата народження на титульній сторінці трудової книжки та відсутність довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні є підставою для незарахування стажу роботи відповідно трудової книжки колгоспника, в оскаржуваному рішенні відсутні. Крім того, у спірному рішенні відсутні й конкретні періоди, що не зараховані позивачу до страхового стажу. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в м. Києві фактично визнано трудову книжку позивача та відповідно всі записи у ній недійсними з підстав того, що на одній титульній сторінці трудової книжки зазначена неповна дата народження позивача.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості щодо оскаржуваного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо загальних вимог до актів індивідуальної дії, викладеною у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 380/5383/21 та яка неодноразово викладена в інших постановах Верховного Суду (справи №822/1817/18, №821/1173/17, №1940/1950/18, №805/3956/18-а тощо).

Щодо неповної дати народження на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 суд зазначає наступне.

Так, на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 у рядку «дата народження» зазначено лише рік народження ОСОБА_1 - 1963 року.

Як вже було зазначено судом, пунктом 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників визначено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом сформований правовий висновок, згідно якого право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).

Верховний Суд свої висновки підтвердив у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а, згідно якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою практикою Верховного Суду є посилання на дотримання суб`єктами владних повноважень положень законодавства, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так у постанові від 02.12.2021 по справі №263/9464/16-а Верховний Суд зазначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Вказана правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 має трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 , в яку внесені записи його трудової діяльності, що не містять будь-яких виправлень, суперечностей із датами призначення, звільнення робітника, а також номерами записів трудової діяльності.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

На думку суду, сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

На підставі викладеного суд вважає доводи відповідачів необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття та таким, що не відповідає дотриманню необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, оскільки трудова книжка колгоспника, яка за законодавством є основним документом, НОМЕР_2 містить всі необхідні записи, що передбачені нормами чинного законодавства, суд робить висновок, що період роботи у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 року по 26.01.2000 роки підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , а прийняте Головним управлінням ПФУ у м. Києві рішення від 02.06.2023 №93, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що позивач у прохальній частині позову вказав неправильний номер (№17337/03-16) оскаржуваного рішення, помилково зазначивши вихідний номер документа

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Суд зазначає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом встановлено, що загальний строк періодів роботи позивача, що не зарахований відповідачем до його страхового стажу складає 14 років 10 місяців 5 днів.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, страховий стаж позивача врахований для призначення пенсії складає 27 років 10 місяців 28 днів при необхідному - 30 років.

Судом встановлено, що при врахуванні спірного періоду для призначення пенсії, страховий стаж позивача перевищує 30 років.

З огляду на те, що єдиною підставою прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу була відсутність достатнього страхового стажу та це рішення визнано судом протиправним, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 року по 26.01.2000 року та призначити пенсію за віком.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.1,2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1073,60 грн., де 1073,60 грн. - ставка судового збору за звернення до суду із цим позовом.

З огляду на те, що спірне рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві, судовий збір стягується за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №93 від 02.06.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 року по 26.01.2000 року та призначити пенсію за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук