Справа № 160/8390/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2023 року Справа № 160/8390/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
21.04.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов; витребувано від відповідача додаткові докази та встановлено строк для їх подання до 11.04.2023.
За даними КП «ДСС» копію ухвали про відкриття провадження за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в його електронний кабінет 01.05.2023, а копія адміністративного позову 21.04.2023, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на подання відзиву до 05.05.2023.
Розгляд справи за правилами ст.263 КАС України мав відбутися до 26.05.2023, проте суд звертає увагу, що станом на 26.05.2023 відзив на позов та витребувані судом докази від відповідача до суду не надходили.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2023:
- вирішено подальший розгляд адміністративної справи №160/8390/23 здійснювати за правилами загального провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні 23.06.2023 об 11:00 год.;
- встановлено строк на подання витребуваних доказів до 22.06.2023.
Підготовчі судові засідання, які були призначені на 23.06.2023, 07.07.2023 та 19.07.2023, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. у відпустці та на лікарняному знято з розгляду та призначено на 25.07.2023 о 10:00 год.
12.07.2023 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
20.07.2023 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів, до якого додано копії з матеріалів пенсійної справи позивача не в повному обсязі.
Суд, враховуючи рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 щодо продовження процесуальних строків, вважає за необхідне прийняти вищевказаний відзив та додаткові докази до розгляду.
25.07.2023 сторони у підготовче судове засідання не з`явились, про дату час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У підготовчому судовому засіданні судом ініційоване питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 2 статті 193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №160/22620/21, яке набрало законної сили 24.01.2022 задоволено у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо відмови у здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ФД 91363 від 23 вересня 2021 року, станом на 05.03.2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру його пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області () провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), починаючи з 01.04.2019 року на підставі оновленої довідки Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ФД 91363 від 23 вересня 2021 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , без обмеження максимального розміру пенсії, із урахуванням виплачених сум.

На виконання означеного судового рішення пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , про що свідчить наявний у матеріалах справи розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №ФД 91363 (дата розрахунку 19.04.2022). Інших доказів здійснення перерахунку на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №160/22620/21, в тому числі з детальним розрахунком складових пенсії, відповідачем всупереч законодавчо визначеному обов`язку доказування не надано.

Згідно з перерахунком пенсії за пенсійною справою №ФД 91363 - Міноборони (копія міститься у матеріалах справи) пенсія за вислугу років ОСОБА_1 з 01.07.2022 була перерахована відповідачем виходячи з 70% грошового забезпечення (вислуга років 28) у розмірі 20472,9 грн; з урахуванням індексації: 23339,11 грн; Індексація базового ОСНП (20472,9 х 0,140): 2866,21 грн.

З 01.07.2022 підсумок пенсії (з надбавками) складає 23339,11 грн. (з урахуванням максимального розміру пенсії: 20472,9 грн).

В подальшому, Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 у справі №160/12541/22, яке набрало законної сили 15.11.2022, задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- визнано протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження перерахованої та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років максимальним розміром та щодо зменшення при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення з 74% до 70%;

- зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплата пенсії з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 , на підставі оновленої довідки від 23.09.2021 року № ФД91363, яка надана Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій з розрахунку 74 % від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Доказів проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного суду від 12.10.2022 у справі №160/12541/22 із зазначенням дати та детального розрахунку складових відповідачем до суду також надано не було.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою від 16.03.2023 з питання недопущення обмеження розміру його пенсії максимальним розміром при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 у справі №160/12541/22 (копії означеного звернення на виконання ухвали суду відповідачем не надано).

Водночас, листом відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.04.2023 №15007-11236/Л-01/8-0400/23 (копія міститься в матеріалах справи) на звернення ОСОБА_1 від 16.03.2023 (вхід.№11236/Л-0400-23 від 17.03.2023) з питання пенсійного забезпечення, зокрема, повідомлено про таке:

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 160/12541/22 Вам проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 у розмірі 74% від грошового забезпечення 29247,00 грн, яке зазначено у довідці від 23.09.2021 за № ФД 91363, яка надана Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України.

Одночасно повідомлено, що статтею 43 Закону № 2262 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01.01.2022 розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлено на рівні 1934,00 грн, з 01.07.2022 - 2027,00 грн, а з 01.12.2022 - 2093,00 грн.

Законом України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023 розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлено на рівні 2093,00 грн.

Оскільки зазначеним рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не було зобов`язано здійснити перерахунок пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, розмір пенсії на виконання рішення суду обчислено з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 43 Закону №2262.

Розмір пенсії з 01.02.2023 становить 20930,00 грн, який обчислено на виконання рішення суду та з урахуванням вимог статі і 43 Закону № 2262.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо обмеження перерахованої та виплачуваної на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 року по адміністративній справі № 160/12541/22 пенсії по вислузі років максимальним розміром, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, які викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 (далі - рішення КСУ № 7-рп/2016) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у рішенні № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень рішення КСУ № 7-рп/2016, у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі № 591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі №522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17.

Поміж іншим, суд вказує, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням рішення КСУ № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19.

Зважаючи на викладене, у справах щодо обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням рішення КСУ № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Вищенаведені висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду, міститься у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 822/524/18 та висновки Верховного Суду, викладених у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі №591/2109/17, від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі №522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17, від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що на думку позивача, пенсійним органом при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 №160/12541/22 було обмежено розмір його пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Проте, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду судом встановлено, що згідно з пенсійною справою позивача №ФД 91363 - Міноборони пенсія за вислугу років ОСОБА_1 з 01.07.2022 була перерахована відповідачем виходячи з 70% грошового забезпечення та з 01.07.2022 підсумок пенсії (з надбавками) складає 23339,11 грн., проте пенсія виплачується позивачу у розмірі 20472,9 грн (з урахуванням максимального розміру пенсії, визначеного відповідачем).

Тобто, з 01.07.2022 пенсійним органом позивачу визначено розмір пенсії з обмеженням її максимальним розміром 20472,90 грн, розрахованим відповідачем на власний розсуд, оскільки десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність станом на 01.07.2022 згідно із Законом України №1928-ХІ становили 20270, 00 грн. Таким чином, з 01.07.2022 відповідачем протиправно обмежено розмір пенсії.

При цьому, суд звертає увагу, що жодних доказів незастосування пенсійним органом обмеження розміру пенсії будь-яким максимальним розміром, в тому числі й розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з моменту виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 №160/12541/22 та до 01.02.2023, відповідачем всупереч визначеного ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування до матеріалів справи надано не було.

При цьому, відповідачем у листі на адресу позивача від 12.04.2023 №15007-11236/Л-01/8-0400/23 визначається, що розмір пенсії з 01.02.2023 становить 20930,00 грн, який обчислено, в тому числі з урахуванням вимог статті 43 Закону № 2262.

Водночас, суд наголошує, що у цій справі не може вдаватися до оцінки дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019, вчинених на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 №160/22620/21 щодо проведення перерахунку та виплати пенсії позивача «з 01.04.2019 року на підставі оновленої довідки Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ФД 91363 від 23 вересня 2021 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , без обмеження максимального розміру пенсії», та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 №160/12541/22 щодо «здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 , на підставі оновленої довідки від 23.09.2021 року № ФД91363, яка надана Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій з розрахунку 74 % від відповідних сум грошового забезпечення», оскільки таким діям може бути надана оцінка судом, яким ухвалено відповідне рішення, виключно в порядку судового контролю за положеннями ст.382 та ст.383 КАС України.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що з 01.07.2022 обмеження Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Суд також враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, вийшовши за їх межі та скоригувавши їх відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, а саме:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати з 01.07.2022 ОСОБА_1 пенсії, що обмежена максимальним розміром (встановленим Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на власний розсуд), в тому числі й розміром в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату пенсії з 01.07.2022 ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром (встановленим Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на власний розсуд), в тому числі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 21.04.2023 №11, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 805,2 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати з 01.07.2022 ОСОБА_1 пенсії, що обмежена максимальним розміром (встановленим Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на власний розсуд), в тому числі й розміром в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату пенсії з 01.07.2022 ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром (встановленим Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на власний розсуд), в тому числі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 805,20 грн. (вісімсот п`ять гривень 20 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно