Справа № 520/10886/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 р. Справа № 520/10886/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 (суддя Кухар М.Д.; м. Харків) по справі № 520/10886/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак"

до Головного управління ДПС у Рівненській області, Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року по справі №520/10886/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної і розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 26.10.2022 року № 7511902/34970936 про відмову в реєстрації податкової накладної № 6 від 10.10.2022 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 6 від 10.10.2022 року, поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОБРОСМАК, . за датою фактичного подання - 20.10.2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (, адреса: 33023, Рівненська область, м. Рівне, вул. Відінська, буд. 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак" (вул. Центральна, буд. 75, с. Сазоно-Баланівка, Богодухівський район, Харківська область, 62162, ) сплачений судовий збір у розмірі 1240,50 грн. (одна тисяча двісті сорок гривень п`ятдесят копійок).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (, 04053, м. Київ, пл. Львівська, буд. 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак" (вул. Центральна, буд. 75, с. Сазоно-Баланівка, Богодухівський район, Харківська область, 62162, ) сплачений судовий збір у розмірі 1240,50 грн. (одна тисяча двісті сорок гривень п`ятдесят копійок).

06.04.2023 від представника позивача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року заяву представника позивача - задоволено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак" (вул. Центральна, буд. 75, с. Сазоно-Баланівка, Богодухівський район, Харківська область, 62162, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,0 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (, адреса: 33023, Рівненська область, м. Рівне, вул. Відінська, буд. 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак" (вул. Центральна, буд. 75, с. Сазоно-Баланівка, Богодухівський район, Харківська область, 62162, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,0 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, cуд першої інстанції, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку, що до належних та підтверджених позивачем належать судові витрати на правову допомогу в сумі 5000,0 грн.

Головне управління ДПС у Рівненській області не погодилось із вказаним судовим рішенням та подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної скарги скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що ця категорія справ є справами незначної складності, по яким сформована судова практика, представник позивача є досвідченим фахівцем у цій категорії справ, а тому не потребує такої значної тривалості часу для підготовки позовної заяви, опрацювання судової практики, формування правової позиції. Крім того, доводи наведені в позовній заяві є ідентичними доводам, викладеним у поясненнях поданих до контролюючого органу для розблокування реєстрації податкової накладної. Додатково скаржник посилається на обмежене фінансування в умовах воєнного стану, внаслідок чого контролюючий орган об`єктивно позбавлений можливості щодо сплати витрат на правничу допомогу адвоката у зазначеному розмірі.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 3, 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами 3, 5 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року 5076-VI (далі - Закон 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 також зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).

З матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві просив суд вирішити питання про судові витрати.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду копії: договору про надання професійної правничої допомоги за №161122 від 16.11.2022, рахунку на оплату послуг № 161122/4 від 21.11.2022 та квитанцію про сплату рахунку № 161122/4 від 21.11.2022.

На підставі пункту 4.1 договору, з урахуванням положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", вартість правничої (правової-) допомоги складає:

- аналіз судової практики, формування правової позиції, збір доказів та складання позовної заяви - 3 500,00 грн;

- представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції - 1 500,00.

Відповідачі проти заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у відзиві на позов не заперечували, з клопотанням про зменшення розміру заявлених до відшкодування витрат до суду не зверталися.

Дослідивши зміст поданих позивачем документів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн за представництво клієнта в суді першої інстанції, оскільки розгляд справи здійснювався судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, при цьому жодних процесуальних дій з представництва інтересів позивача під час судового розгляду справи в суді першої інстанції представником товариства не вчинялись, доказів надання відповідної послуги, зокрема, акту прийому-передачі із зазначенням у ньому інформації передбаченої умовами Договору № 16112 від 16.11.2022 (п. 4.3) матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. за складання позовної заяви.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неспівмірність заявленого позивачем до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата в додатковій постанові №910/12876/19.

Наведений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 18 травня 2022 року у справі № 640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі № 380/4759/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України».

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/15983/20.

Така ж правова позиція була викладена і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19), де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, за відсутності звернення відповідачів до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення суми судових витрат та наданням відповідних доказів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, посилання скаржника в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції під час вирішення питання про розподіл судових витрат викладених відповідачем в апеляційній скарзі обставин, є безпідставними та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції та зменшення судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи. При цьому жодних доказів неможливості звернення до суду першої інстанції із відповідним клопотанням відповідач не надав та обставин, що перешкоджали вчинити відповідні дії під час розгляду справи в суді першої інстанції, не зазначив.

Стосовно посилання відповідача в апеляційній скарзі на обмежене фінансування в умовах воєнного стану, колегія суддів зазначає, що вказана обставина, окрім того, що не підтверджена жодними доказами, так і не є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача та обмеження його у праві на отримання відшкодування судових витрат, понесених позивачем внаслідок прийняття відносно нього протиправних рішень суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині визначення суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу прийняв додаткове рішення, неповно з`ясувавши обставини справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судових витрат на загальну суду 1500 грн..

В іншій частині рішення доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.132, 134, 139, 143, 242, 252, 308, 311, 316, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області - задовольнити частково.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/10886/22 - скасувати в частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України та в частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добросмак" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача - відмовити.

В іншій частині додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/10886/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін Т.С. Перцова