Справа № 160/7256/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2023 року Справа № 160/7256/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних Сил України, Головнокомандувача Збройних Сил України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2), в якому з урахуванням уточнень від 20.04.2023, позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_1 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_2 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 243 від 06 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022року.
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він з 10.01.2022 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . 25.10.2022 на виконання усних наказів від командирів 98 об 108 обр Сил ТрО він здав особисту зброю, бронежилет і шолом, був вилучений військовий квиток та разом з іншими військовослужбовцями 06.11.2022 з особистими речами вибув до Рівненського військового навчального полігону. Вказані накази були виконані. Між тим, будь-яких супровідних документів, передбачених чинними нормативно-правовими актами, приписів, посвідчень про відрядження, номеру ешелону, даних коменданта ешелону тощо не повідомлялось, конкретні задачі, строки і умови їх виконання не ставились, про дати повернення для подальшого несення служби і виконання бойових завдань не повідомлялось. Станом на 05-06.11.2022 будь-які документи, накази, розпорядження чи інші документи щодо вибуття, звільнення, увільнення, переведення, переміщення, призначення на посади військовослужбовцям 1 ср 98 об ТрОт не доводились в усному порядку або з ознайомленням під підпис, витяги не надавались та не ознайомлювались в будь-якому іншому порядку. На початку березня 2023 року під час знаходження у місці розташування КСП позивачу було повідомлено, що він виключений зі списків в/ч НОМЕР_1 . Лише на звернення позивача від 28.03.2023 був виданий та доведений до відома наказ по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 № 243, в якому зазначено про виключення його зі списків та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022 та визнаний таким, що вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Позивач із даним наказом не погоджується, вважає його протиправним та таким, що винесений з порушенням нормативно-правових актів. Норми діючого спеціального законодавства регламентують проходження військової служби та визначають обов`язок, в тому числі начальників (командирів), неухильного дотримання положень національного законодавства при проходженні військової служби. За військовослужбовцями законодавчо закріплено і гарантоване право на проходження військової служби у відповідності до вимог законодавства. За змістом і суттю Статуту внутрішньої служби виконання не відданих (оголошених, доведених) наказів не передбачено. Накази по особовому складу та по стройовій частині виключно у письмовій формі, усна форма не передбачена. Проте витяг з наказу №243 був доведений та виданий у письмовій формі лише за особистим зверненням у березні 2023 року, тому позивач не міг реалізувати свої права, надати зауваження, клопотання, уточнення, оскарження наказу у зв`язку з тим, що дізнався про його існування лише 28.03.2023. Крім того, вважає, що зазначене переведення (переміщення по службі) вчинено не у спосіб, визначений законодавством. Згоду на переведення (переміщення по службі) він не надавав. Опитувань чи пропозицій на таке переведення не надходило, стан здоров`я чи сімейні обставини не з`ясовувались. Оскаржуваний наказ №1367 не містить доказів наявності виключних підстав, викладених п.82 Положення для призначення його на нижчу посаду, не містить посилань, згідно з якого підпункту пункту 82 Положення відповідач його прийняв, а також відсутні причини призначення (переміщення) його відповідно до вимог, передбачених Положенням, що позбавляє можливості встановити наявність чи відсутність правових підстав для призначення та перевірити обґрунтованість і вмотивованість прийнятого наказу. Крім того, з будь-якими планами переміщення не ознайомлювали, а пропозиції не надходили, будь-які рапорти з приводу можливих переміщень не складались і не запитувались, а отже дії в/ч НОМЕР_1 , спрямовані на таке переміщення, є вчиненими з прямим та явним порушенням. З огляду на викладені обставини, позивач вважає, що оскаржувані накази не відповідають критеріям обґрунтованості, розсудливості та пропорційності, тому є явно протиправними, просить задовольнити позов у повному обсязі, а порушені права відновити, у спосіб поновлення на посаді у в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022 з фактичним допущенням до виконання своїх посадових обов`язків.
Разом з адміністративним позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони Міністерству оборони України, Військовій частині НОМЕР_1 , іншим військовим частинам вчиняти дії по переміщенню позивача до інших військових частин, військових формувань до набрання рішенням суду законної сили по цій справі, за виключенням випадків виконання бойових наказів чи бойових розпоряджень від військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви із уточненням складу відповідачів, які мають відповідати за позовом, та зазначенням викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до Відповідача-1, а також подати копію цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб; засвідчених належним чином копій доданих до примірників позовної заяви іншим учасника документів відповідно до кількості учасників справи; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовними вимогами про оскарження наказу №1367 від 13.10.2022 із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення строку та з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.
20.04.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 14.04.2023, до якої долучено позовну заяву уточнену позовну заяву щодо назви відповідачів та щодо номеру оскажуваного наказу, із засвідченими додатками для відповідачів, заяви про поновлення строку звернення до суду. Також, на підтвердження повноважень представником позивача надано оригінал ордера про надання правничої (правової) допомоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 адміністративний (уточнений) позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7256/23; визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду із цим адміністративним позовом у адміністративній справі №160/7256/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Міністерства оборони України докази на обґрунтування правомірності прийняття наказу №1367 від 03.10.2022 в частині щодо позивача; у Військової частини НОМЕР_1 - належним чином засвідчену копію послужного списку військовослужбовця, складеного щодо позивача; докази на обґрунтування прийняття оскаржуваного наказу № 243 від 06.11.2022 про виключення позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення; інформацію та докази на їх підтвердження щодо дати ознайомлення позивача з наказом № 243 від 06.11.2022 та з наказом № 1367 від 03.10.2022.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
01.05.2023 від відповідача-1 засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про надіслання копії позовної заяви з додатками.
02.05.2023 судом направлено копію уточненого позову з додатками на електронну пошту відповідача-1, зазначену у вказаному клопотанні.
10.05.2023 на електронну пошту суду від Міністерства оборони України надійшов відзив, в якому відповідач-1 позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили. З адміністративного позову вбачається, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України. Зважаючи на те, що позивач увільнений від займаної посади у Військовій частині НОМЕР_1 і зарахований у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 у відповідності до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, Міністерство оборони не є належним відповідачем у справі. Міністерство оборони України не видавало відносно позивача наказів та не приймало рішень. Крім того, позивач не проходить військову службу в апараті Міністерства оборони України. Тому вважає, що залучення Міністерства оборони України є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає приписам законодавства. За викладених обставин, позивачу доцільно залучити, як відповідача у справі, Генеральний штаб Збройних Сил України.
22.05.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує проти доводів, викладених у відзиві відповідача-1. В обґрунтування відповіді зазначає, що в матеріалах справи не міститься План переміщення військовослужбовців. В порушення п.4.8 Інструкції позивач не був ознайомлений з Планом переміщення. Відповідачем до суду не надана оціночна карта позивача. Надана відповідачем-2 переписка Військової частини НОМЕР_1 з Військовою частиною НОМЕР_2 нічого по предмету спору не підтверджує, оскільки вибуття з Військової частини НОМЕР_1 позивача не було. Відповідачем-2 до суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який б підтверджував виконання Військовою частиною НОМЕР_1 наказу № 243 від 06.11.2022. Згідно з наказу № 243 від 06.11.2022 позивач є таким, що справи та посаду здав 06.11.2022, хоча до суду не надано жодного доказу відповідному. Позивачу як військовослужбовцю не відомо його правового статусу. Відповідачем-2 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності оскаржуваного наказу.
23.05.2023 від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив, в якому відповідач-2 позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Позивач проходив військову службу на посаді начальника групи сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 , який прибув по мобілізації. Згідно з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 №1367 відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України позивача увільнено від займаної посади і призначено на посаду командира інженерно-саперного взводу механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних Військ Збройних Сил України. 06.11.2022 наказом №243 командира військової частини НОМЕР_1 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022 року, та він є таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Відомості про отримання позивачем витягу з наказу №243, викладені в позовній заяві, відповідають дійсності. Відповідач-2 акцентує, що оскаржувані накази були винесені в умовах воєнного стану. Згідно із абзацом 2 пункту 257 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. Тобто військовослужбовці можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули, виключно у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби. За таких обставин, переміщення позивача з військової частини НОМЕР_1 на посаду командира інженерно-саперного взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 проведене з дотриманням норм законодавства. Доводи позивача про не доведення до нього змісту спірного наказу спростовуються фактом здачі-прийняття позивачем відповідної посади. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідачем-2 у відзиві заявлено, що кадрове рішення про переведення позивача було прийнято Головнокомандувачем Збройних Сил України, а саме наказом №1367 від 03.10.2022. Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ Генеральний штаб Збройних Сил України є головним органом військового управління з планування оборони держави, стратегічного планування застосування ЗСУ та визначення сил і засобів інших складових сил оборони. Тому позивачу доцільно залучити до участі у справі Генеральний штаб Збройних Сил України.
Відповідачем-2 у відзиві заявлено про виклик свідків, які можуть надати інформацію про дату ознайомлення з оскаржуваними наказами, однак обставини щодо предмету доказування у справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, у зв`язку із чим клопотання про виклик свідків залишено без задоволення.
Крім того, у відзиві відповідачем-2 заявлено клопотання про призначення справи до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження в адміністративній справі №160/7256/23 відмовлено.
29.05.2023 позивачем подано відповідь на відзив, в якій заперечує проти доводів, викладених у відзиві відповідача-2, та просить задовольнити позов у повному обсязі. Оспорюваний наказ в/ч НОМЕР_1 № 243 від 06.11.2022 був вручений позивачу та ще певній кількості військовослужбовців лише 28.03.2023, при цьому припис та інші документи, зазначені в Інструкції 333, позивачу не вручалися. Крім того, передавати будь які матеріали та особову справу 09.12.2022 відповідач-2 не мав права, оскільки п.2.10 Інструкції 333 визначено, що не виключаються зі списків особового складу військової частини, а обліковуються як тимчасово відсутні особи, зокрема яких направлено на лікування до закладів охорони здоров`я незалежно від терміну лікування. Останній медичний заклад «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» епікриз №109921 (281511) від 30.11.2022. Таким чином, вибуття позивача та виключення його зі списків військової частини НОМЕР_1 взагалі не могло відбутися в межах та в порядку, встановленому чинним законодавством, рівно як і зарахування його до списків будь-яких інших частин, тому що до включення передує принаймні прибуття, яке можливе також лише після відбуття. Доводи відповідача-2 з урахуванням штучного твердження про правові підстави і строк вступу на військову службу, не відповідають дійсності, оскільки позивач проходить військову службу за контрактом, порядок проходження якої дещо відрізняється від проходження військової служби за призовом під час мобілізації. У відповіді також зазначив, що оспорюваний наказ по особовому складу №1367 від 03.10.2022 був виданий в межах суб`єкта владних повноважень Міністерства оборони України особою, котра перебуває в підпорядкуванні вказаного Міністерства. Позивач вважає, що в позовній заяві вірно визначені два відповідачі. З огляду на те, що відповідачем-2 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності оскаржуваних наказів, просить задовольнити позов у повному обсязі та витребувати від відповідача-2 додаткові докази.
19.06.2023 позивачем подані додаткові пояснення в порядку ст. 44 КАС України, в якому зазначає, що відповідач-2 намагається вести в оману суд, зазначаючи, що позивач ухиляється від військової служби, що не відповідає дійсності. Позивач стверджує, що є військовослужбовцем за другим контрактом, офіцером, учасником бойових дій з 2015 року, має бойові травми та контузії. В результаті винесення протиправних наказів та здійснення незаконних дій позбавлених належних документів, медичного обслуговування, інших соціальних гарантій та забезпечення. Між тим, з військової служби не звільнений та звільнятися не збирався, у всіх своїх зверненнях заявляється вимога про скасування протиправних документів (наказів), оформлення законних документів, включення до виконання бойових завдань на підставі бойових розпоряджень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 залучено до участі у справі в якості відповідача Генеральний штаб Збройних Сил України, розгляд справи розпочато спочатку та встановлено відповідачу-3 строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача-3 - Генерального штабу Збройних Сил України докази на обґрунтування правомірності прийняття наказу №1367 від 03.10.2022 в частині щодо позивача.
12.07.2023 позивачем подано заяву з процесуальних питань, в якому зазначив, що лейтенант ОСОБА_2 , який підписав оскаржуваний наказ №243, перебував на посаді з 05.03.2022 та 06.11.2022 здав посаду, а тому не мав права підпису.
19.07.2023 від Генерального штабу Збройних Сил України надійшов відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Оспорюваний наказ № 1367 від 03.10.2022 був виданий Головнокомандувачем Збройних Сил України. Генеральний штаб Збройних Сил України є головним органом військового управління, а також в особливий період виконує функції стратегічного керівництва Збройними Силами України, іншими складовими сил оборони. Відповідно до абзаців четвертого та п`ятого частини четвертої статті 16 Закону № 2469-VІІІ Генеральний штаб Збройних Сил України очолює начальник Генерального штабу Збройних Сил України та підпорядковується Головнокомандувачу Збройних Сил України. Таким чином, оскільки наказ № 1367 від 03.10.2022 було видано Головнокомандувачем Збройних Сил України у межах його повноважень та враховуючи те, що Генеральний штаб Збройних Сил України є органом військового управління, який підпорядковується Головнокомандувачу Збройних Сил України та не є тим суб`єктом владних повноважень, який видав наказ № 1367 від 03.10.2022, а дії чи бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України не оскаржуються у даній справі, Генеральний штаб Збройних Сил України не є належним відповідачем у даній справі. Окрім того, зауважує, що відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 Положення. Проте, у пункті 112 Положення, а також в інших нормативно-правових актах, які регулюють порядок проходження військової служби, відсутній обов`язок здійснювати опитування, співбесіди тощо, для з`ясування наявності у військовослужбовця підстав передбачених названим пунктом Положення. Головнокомандувач ЗСУ при виданні наказу № 1367 діяв виключно у межах та у спосіб, визначений законодавством у воєнний стан. Доводи позивача щодо обов`язкового атестування військовослужбовців та складення оціночної картки, суперечать абзацу другому пункту 257 Положення, а тому є безпідставними. Враховуючи те, що підставою для видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 № 243 був наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 № 1367, то відповідач-2 при виданні наказу від 06.11.2022 № 243 діяв у передбачений законодавством спосіб.
21.07.2023 позивачем подано відповідь на відзив відповідача-3, в якій зазначає не погодження з позицією Генерального штабу ЗСУ у відзиві. При цьому вказує, що у нього відсутні будь-які прямі претензії до Генерального штабу ЗСУ та Головнокомандувача ЗСУ та добре усвідомлює, наказ Головнокомандувача ЗСУ №1367 від 03.10.2022 виносився ним в межах повноважень, визначених законом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 залучено до участі у справі в якості відповідача Головнокомандувача Збройних Сил України та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Військову частину НОМЕР_2 ; розгляд справи розпочато спочатку та встановлено відповідачу-4 строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, а також запропоновано третій особі подати до суду пояснення до позову або відзивів у десятиденний строк з дня отримання позову та/або відзиву, у разі його подання відповідачами.
Цією ж ухвалою суду витребувано у Головнокомандувача Збройних Сил України докази на обґрунтування підстав для прийняття наказу №1367 від 03.10.2022 в частині щодо позивача; від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Військової частини НОМЕР_2 витяг з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 №1376, рапорт старшого лейтенанта Бакай С.Л. від 08.11.2022, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022, що зазначені в наказі від 08.11.2022 №98 з частині, що стосується підстав для його прийняття відносно позивача.
28.07.2023 від Генерального штабу Збройних Сил України засобами поштового зв`язку надійшли докази направлення учасникам справи відзиву на позовну заяву.
02.08.2023 від Генерального штабу Збройних Сил України засобами поштового зв`язку надійшли додаткові пояснення у справі, в якому відповідач-3 зазначив, що згідно з вступною частиною наказу № 1367 він був виданий відповідно до пунктів 82, 257 Положення. Відповідно до підпункту 6 пункту 82 Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану. Згідно з абзацом другим пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 Положення. Таким чином, відповідач-3 наголосив, що на момент видання наказу № 1367, у позивача підстав, передбачених пунктом 112 Положення, для отримання його згоди на переміщення не було, відповідних документів матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, Головнокомандувач Збройних Сил України, як найвища військова посадова особа у Збройних Сил України, має право без згоди військовослужбовців призначати їх на посади (як на вищі, так і на рівнозначні та нижчі).
07.08.2023 від третьої особи засобами поштового зв`язку надійшов лист з витребуваними доказами, в якому Військової частини НОМЕР_2 зазначено, що рапорт ОСОБА_1 від 08.11.2022 надати до суду не є можливим. Інформація внесена до наказу по стройовій частині № 98 від 08.11.2022 в частині рапорту є технічною помилкою та зазначає, що рапорт військовослужбовця не є підставою для видачі наказу про його зарахування до особового складу частини.
09.08.2023 від Генерального штабу Збройних Сил України засобами поштового зв`язку надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що твердження позивача про не зазначення відповідачем-3 документів, на підставі яких видаються накази по особовому складу, а також про необхідну наявність рапорту військовослужбовця та подання є безпідставними та такими, що суперечать вимогам підпункту 6 пункту 82 та абзацу другого пункту 257 Положення, пунктів 1.5 розділу І та 4.11 розділу IV та додатку 20 Інструкції. Крім того, План переміщення є лише підставою для видання оскаржуваного позивачем наказу від 03.10.2022 № 1367, але кінцевим документом, який встановлює, змінює або припиняє правові відносини військовослужбовців, є наказ по особовому складу. Згідно з вступною частиною оскаржуваного наказу, він виданий не тільки відповідно до пункту 257 Положення, а і відповідно до пункту 82, а саме підпункту 6 зазначеного пункту, яким визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану. При цьому, під словоформою «призначення на посади» мається на увазі, як призначення на нижчі так і на рівнозначні та вищі посади. За затих обставин, доводи позивача вважає є безпідставним.
11.08.2023 позивачем подані пояснення на заперечення на відповідь на відзив відповідача-3, в якому вказує, що підпункт 6 пункту 82, зазначений відповідачем у запереченнях, не зазначений в жодному документі. В наказі №1367 як на підставу зазначені пункти 82 та 257 Положення, а в Плані переміщення лише пункт 257 Положення. Абзац пункту 257 Положення ґрунтується виключно на відсилочних нормах. На переконання позивача, наказ №1367 хоч і складався в межах повноважень, але з порушенням прядку та способу.
15.08.2023 позивачем подано до суду докази направлення пояснень на заперечення відповідача-3 учасникам справи.
24.08.2023 від Головнокомандувача Збройних Сил України надійшов відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 Положення. Щодо з`ясування наявності обставин, то у пункті 112 Положення та в інших нормативно-правових документах, які регулюють порядок проходження військової служби, відсутній обов`язок здійснювати опитування, співбесіди для з`ясування у військовослужбовця підстав, передбачених цим пунктом. Поряд з цим, відповідно до абзацу десятого пункту 2.1 глави 2 розділу II Інструкції від 26.05.2014 № 333, у штабі військової частини на особовий склад ведуться такі облікові документи, як особові справи на офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, у яких знаходиться уся необхідна інформація для з`ясування чи є у військовослужбовця підстави надавати згоду на його переміщення. Разом з тим, позивач не наводить жодну конкретну підставу, передбачену вказаним пунктом, яка існувала на час прийняття наказу Головнокомандувач Збройних Сил України при виданні наказу (по особовому складу) від 03.10.2022 № 1367. Щодо доводів позивача про відсутність у наказі № 1367 посилань, згідно якого підпункту пункту 82 Положення, було прийнято оскаржуваний наказ, а також причин призначення (переміщення) позивача, відповідачем зазначено, що згідно з вступною частиною наказу № 1367 він був виданий відповідно до пунктів 82, 257 Положення. У випадку призначення військовослужбовця на посаду на підставі підпункту 6 пункту 82 та пункту 257 Положення, вибір командиром (начальником) на яку посаду (нижчу, рівнозначну або вищу) призначати військовослужбовця є його дискреційним повноваженням. Враховуючи викладене, Головнокомандувач Збройних Сил України, як найвища військова посадова особа у Збройних Сил України, керуючись підпунктом 6 пункту 82 та абзацом другим пункту 257 Положення має право без згоди військовослужбовців призначати їх на посади. Таким чином, призначення позивача відбулося у суворій відповідності до вимог спеціальних норм Положення, які діють під час особливого періоду, у тому числі воєнного стану, а відтак, твердження позивача є необґрунтованими. Також, доводи позивача, щодо не складання рапорту, відповідач вважає безпідставними, оскільки у додатку 20 до Інструкції наведено перелік документів, що подаються з Поданням до призначення і переміщення військовослужбовців, а не із Планом переміщення. Крім того, зазначений перелік документів не враховує підстав призначення і переміщення передбачених підпунктом 6 пункту 82 та абзацом другим пункту 257 Положення. З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.
28.08.2023 та 29.08.2023 від представника позивача надійшли аналогічні за змістом відповіді на відзив, в обґрунтування яких зазначає позицію, аналогічну за змістом, вказану у позові та відповіді на відзив відповідача-2. Додатково вказує, що в матеріалах справи не міститься План переміщення. В порушення п. 4.8 Інструкції позивач не був ознайомлений з планом переміщення. Не надано відповідачем і оціночна карта позивача. Пункт 257 Положення є суто відсилочною нормою. Враховуючи викладене, переведення позивача на нове місце служби відбулось за відсутності законодавчо встановлених підстав та з порушенням законодавства.
Від третьої особи письмових пояснень щодо позову та/або відзивів на адресу суду не надходило.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Зважаючи на те, що у період з 05.10.2023 по 11.10.2023 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала на лікарняному, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 , виданого 29.04.2021, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
11.01.2022 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 31.12.2021 №355 по особовому складу командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №10 (по стройовій частині), згідно з яким лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , з 11.01.2022 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і визнано таким, що з 11.01.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 41 т.1).
Відповідно до пункту 1 Плану переміщення осіб офіцерського складу Збройних Сил України НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України до 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України, затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України 30.09.2022, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи сил підтримки штабу, шпк «старший лейтенант», ВОС 1001003, тр-17, включено до списку кандидатів, які плануються до переміщення на посаду командира інженерно-саперного взводу механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с. 53-58 т.2).
Підстава включення в план переміщення: пункт 257 Положення.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 №1367 (по особовому складу) відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих осіб рядового, сержантського, і старшинського складну Військової частини увільнено від займаних посад і призначено до Військової частини НОМЕР_2 :
п.1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи сил підтримки штабу командиром інженерно-саперного взводу механізованого батальйону, ВОС 1010003, призначається на нижчу посаду з шпк «старший лейтенант» на «старший лейтенант» (а.с. 101-106 т.1).
Відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3011, виданої Обл СРЦ «Солоний лиман» с.Новотроїцьке старший лейтенант в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 07.10.2022 по 21.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у вищевказаному медичному закладі з діагнозом: «G69.8 - Інші уточнені ураження центральної нервової системи, супутні діагнози: T90.5 - Наслідки внутрішньочерепної травми, S40.0 Забій плеча та плечового поясу, S10.95 Поверхнева травма не уточненої частини шиї, забій, T70.0 Баротравма вуха, Y36.2 Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків, Z50.9 Реабілітаційна процедура, не уточнена». Стан при виписці: задовільний. Курс лікування закінчив. Виписаний з незначним поліпшенням. Лікувальні і трудові рекомендації Уникати психо-емоційних та фізичних навантажень (а.с. 55-56 т.1).
24.10.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_7 з метою встановлення ступеня придатності до військової служби №40/2413 лейтенанта ОСОБА_1 (а.с. 59 т.1).
06.11.2022 командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №243 (по стройовій частині), згідно з пунктом 1 якого старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 , визнано таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби командиром інженерно-саперного взводу механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України ВОС 1010003; з 06.11.2022 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022 (а.с. 86).
Підстава: наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022.
Відповідно до пункту 15 наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.11.2022 №98 (а.с. 210-2012 т.1) старшого лейтенанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_8 ), призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.202 №1376, допущено до тимчасового виконання за тимчасовою вакантною посадою командира взводу 51 резервної роти, ВОС 0210003, який прибув із Військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і визнано таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено оклад за посадою 3440 гривень на місяць з виплатою надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років. Розмір щомісячної премії з вислугою років до одного року встановлено - 202%.
Підстава: Витяг з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.202 №1376, рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 08.11.2022, припис командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 б/н.
Відповідно до довідки ВЛК від 08.11.2022 №6067 за результатами медичного огляду лейтенанта ОСОБА_1 , 1970 р.н., гарнізонною ВЛК військової частини НОМЕР_7 08.11.2022 постановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Стійка вертеброгенна цервікалгія, люмбоішиалгія справа, помірний больовий та м`язово-тронічний синдром, стато-динамічний розлад. Відновлювальний період МВТ, ЗЧМТ, струсу головного мозку з цефалгічним, астенічним синдромами. На підставі статті - графи IІI Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує стаціонарного лікування» (а.с.47 т.1).
Відповідно до епікризу №109921 (281511), виданого КП «Рівненська обласна клінічна лікарня ім.Ю.Семенюка» РОР (а.с.18 т.2) старший лейтенант в/ч НОМЕР_7 ОСОБА_1 у період з 15.11.2022 по 30.11.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі. Рекомендовано: для подальшого лікування хворий направляється до військового госпіталю АДРЕСА_2 (а.с. 18 т.2).
Військовослужбовцями, в тому числі позивачем, були складені та направлені засобами поштового зв`язку колективні звернення до Міністерства оборони України від 12.02.2023 та від 17.02.2023, до командування в/ч НОМЕР_2 від 13.02.2023 та командування Сил ТрО в/ч НОМЕР_9 від 24.02.2023, в яких повідомлено про отримання 05.11.2022 усних наказів від командирів 98 об 108 обр ТрО про здачу зброї та засобів захисту, вилучення військових квитків для вибуття до навчань і злагоджень на військовий навчальний полігон, повідомлення 02.01.2023 усним наказом про вибуття з місця розташування, втрату комунікацій, зв`язку та управління з вищестоящими командирами, незрозумілість порядку подальшої служби і виконання бойових завдань, процедури і строків складання супровідних документів для вибуття до ППД в/ч НОМЕР_1 або в інші місця, з проханням пояснити правове та службове становище, визначення порядку подальшого несення служби та місця перебування, та надати відповідні документи, що регламентують їх правове становище.
06.03.2023 позивачем особисто подано рапорт командиру в/ч НОМЕР_1 , в якому доповів про необізнаність свого правового становища та протиправні дії посадових осіб 98 об 108 обр ТрО (а.с.42-46 т.1).
28.03.2023 військовослужбовцями, у тому числі позивачем, складено акт про отримання документів, згідно з яким витяги з наказу від 06.11.2022 № 243 та довідки отримані 28.03.2023 під підпис (а.с.37-38 т.1).
28.03.2023 позивачем подано рапорт до командира Військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за вх.№1688 від 29.03.2023, в якому виклав заперечення щодо наказу №243 від 06.11.2022, просив вжити відповідних заходів щодо недопущення виконання вказаного наказу, скасувати вказаний наказ та поновити на посаді у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 109-112 т.1).
07.04.2023 ТВО командира Військової частини НОМЕР_2 скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорськ, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (в порядку ст. 214 КПК України) за вих.№1781/5168 від 07.04.2023, щодо внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України (а.с. 215-2017 т.1).
Листом від 19.04.2023 № 42/493 (а.с.206-207 т.1) Військовою частиною НОМЕР_1 у відповідь на запит вх. № 1553 від 22.03.2023, повідомлено Військову частину НОМЕР_2 , що наприкінці березня 2023 до місця дислокації Військової частини НОМЕР_1 з`явились 34 військовослужбовця, у тому числі старший лейтенант ОСОБА_1 . Зазначені особи не проходять службу та не є в списках Військової частини НОМЕР_1 . Після прибуття вони повідомили, що на цей час не мають зв`язку з командуванням Військової частини НОМЕР_2 , не розуміють свого правового статусу, як військовослужбовці, не прийняті до штату військових частин, у зв`язку з чим прибули до місця дислокації останнього відомого їм місця проходження служби. В зв`язку з наведеним терміново, але не пізніше 30.04.2023, повідомити Військову частину НОМЕР_1 про дійсний юридичний стан військовослужбовців, яких було переведено до Військової частини НОМЕР_2 згідно з наказів Головнокомандувача Збройних Сил України.
Листом від 02.05.2023 № 1781/6338 (а.с.208-209 т.1) на запит № 42/493 від 19.04.2023 Військова частина НОМЕР_2 повідомила Військову частину НОМЕР_1 , що зазначені у запиті військовослужбовці зараховані до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , стосовно військовослужбовців, у тому числі старшого лейтенанта ОСОБА_1 , встановлено факт самовільного залишення ними військової частини та направлено повідомлення до ДБР про скоєння правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.
Не погодившись з увільненням посади з Військової частини НОМЕР_1 та призначенням на посаду у Військову частину НОМЕР_2 , позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ у редакції на час спірних відносин).
Згідно частини першої статті 1 Закону № 2232-XI захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 цього Закону).
Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Відповідно до частини другої статті 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-XII).
Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули (частина тринадцята статті 6 Закону № 2232-XII).
За змістом статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153 в редакції на час спірних відносин).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення №1153 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять, зокрема: військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
Пунктами 4, 5 розділу І Положення №1153 визначено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).
Згідно із пунктом 12 розділу І Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Питання призначення, переміщення військовослужбовців по службі регламентовано пунктами 81-96, 109, 112, 113, 114, 257 Положення №1153.
За змістом підпункту 1 пункту 81 розділу IV Положення №1153 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Пунктом 82 розділу IV Положення №1153 визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється: 1) на вищі посади - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади; 3) на нижчі посади; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; 5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді; 6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану; 7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу; 8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України; 9) у разі запровадження нового військового звання.
Відповідно до пункту 83 розділу IV Положення №1153 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).
Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.
Вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця (пункт 109 Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 110 Положення № 1153/2008 переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Пунктом 112 Положення № 1153/2008 встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Розділом ХIV Положення №1153 визначено особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період.
Так, відповідно до пункту 251 розділу ХIV Положення №1153 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
Доукомплектування особовим складом Збройних Сил України в особливий період здійснюється за рахунок призову військовозобов`язаних, громадян призовного віку чоловічої статі та резервістів, а також прийому громадян на військову службу за контрактом (пункт 254 розділу ХIV Положення №1153).
Відповідно до абзацу 2 пункту 257 розділу ХIV Положення №1153 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Згідно з абзацом дев`ятим пункту 4.13 розділу ІV Інструкції №170 в особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки). Такі військовослужбовці після їх призначення на посаду підлягають направленню на підготовку (перепідготовку) за новою спеціальністю у встановленому порядку.
Відповідно до пункту 3 розділу XII «Особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період» Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 (далі - Інструкція № 280) військовослужбовці військової служб за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів відмобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення. Наказ по стройовій частині розробляється на всі військові частини, що формуються та мають самостійний штат.
Ці накази є підставою для визначення посадового становища військовослужбовцям, запису відповідних відомостей до облікових документів, видачі документів, що посвідчують особу військовослужбовця офіцерам військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зазначені накази не дублюються наказами по особовому складу.
Особовий склад, який вибув із військових частин, виключається із списків особового складу військових частин у строки, установлені пунктом 15 розділу II цієї Інструкції (пункт 19 розділу XII Інструкції №280).
За змістом абзацу 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та на час спірних відносин і розгляду справи не припинений та не скасований.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Абзацом 14 статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За приписами частини четвертої статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізації становить переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
З системного аналізу наведених норм законодавства вбачається, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою забезпечення особовим складом Збройних Сил України та включає прийняття на військову службу в добровільному порядку (за контрактом). Період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом. При цьому, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними Законом №2232-ХІІ та іншими нормативно-правовими актами.
В межах спірних правовідносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо скасування наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №1367 від 03.10.2022 (по особовому складу) в частині його увільнення від займаної посади у Військовій частині НОМЕР_1 та призначення на іншу посаду у Військовій частині НОМЕР_2 в умовах воєнного стану, а також щодо скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 №243 від 06.11.2022 про виключення його із списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних наказів, позивач наполягає, такі накази не доведені та не оголошені у встановленому порядку, у зв`язку з чим не були реалізовані права на зауваження, уточнення, оскарження вказаного переміщення по службі, прийняті без перевірки наявності підстав для обмеження можливості перемістити військовослужбовця, без надання згоди, без проведення опитувань та пропозиції, та без здавання посади.
Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, про що відсутній спір між сторонами, позивач проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом з 10.01.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 .
30.09.2022 Головнокомандувачем Збройних Сил України генералом ОСОБА_3 був затверджений План переміщення осіб офіцерського складу Збройних Сил України НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України до 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 1 Плану переміщення старший лейтенант ОСОБА_1 , начальник групи сил підтримки штабу, шпк «старший лейтенант», ВОС 1001003, тр-17, включений до списку кандидатів, які плануються до переміщення на посаду командира інженерно-саперного взводу механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України; підстава: пункт 257 Положення.
В подальшому, відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Головнокомандувачем Збройних Сил України прийнято наказ № 1367 від 03.10.2022 по особовому складу, згідно із пунктом 1 якого позивача увільнено від займаної посади у Військовій частині НОМЕР_10 та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 .
Вказаний наказ від 03.10.2022 № 1367 по особовому складу став підставою для прийняття оскаржуваного наказу № 243 від 06.11.2022 по стройовій частині, згідно з яким старший лейтенант ОСОБА_1 , начальник групи сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби командиром інженерно-саперного взводу механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України ВОС 1010003.
При цьому, суд звертає увагу, що оспорюваний наказ по особовому складу прийнятий відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та в умовах дії воєнного стану, тобто особливого періоду.
Пунктом 82 розділу IV Положення №1153 визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними Законом №2232-ХІІ та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу 2 пункту 257 розділу ХIV Положення №1153 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пунктом 112 Положення № 1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
При цьому, військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
За таких обставин, враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв і продовжує діяти воєнний стан, відповідач-4 мав право здійснити переміщення позивача на нове місце служби з однієї військової частини до іншої без його згоди з метою доукомплектування Збройних Сил України, що обумовлено обставинами особливого періоду.
Доводи позивача про неможливість виключення зі списків особового складу у зв`язку з не встановленням наявності підстав, що виключають його переміщення у випадках, визначених пунктом 112 цього Положення, суд вважає є необґрунтованими, оскільки позивачем не наведено жодної конкретної обставини, передбаченої вказаним пунктом, що виключала можливість його переведення на посаду без надання згоди та яка існувала на час прийняття оскаржуваних наказів, і матеріали справи таких доказів не містять.
Щодо доводів позивача про те, що в порушення п.4.8 Інструкції №170 його не ознайомлено з Планом переміщення, суд зазначає, що зміст пункту 4.8 Інструкції №170 в редакції на час спірних відносин не регулює питання Плану переміщення на посади, а стосуються проєкту Резерву для просування по службі, що не є тотожним.
Поряд з цим, відповідно до абзацу 5 пункту 4.11 розділу IV Інструкції №170 підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців в умовах особливого періоду є документи, визначені пунктом 1.5 розділу І цієї Інструкції. В свою чергу, в пункті 1.5 розділу І Інструкції №170 визначає, що для встановлення, зміни, зупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу оформляється План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16).
З огляду на те, що позивач був включений у План переміщення, що затверджений 30.09.2022 Головнокомандувачем Збройних Сил України, та в подальшому у наказ Головнокомандувача Збройних Сил України № 1367 від 03.10.2022 по особовому складу про увільнення від займаної посади у Військовій частині НОМЕР_1 та призначення у Військову частину НОМЕР_2 , не доведення плану переміщення, не здійснення опитування, не отримання згоди на переміщення не свідчить про протиправність оскаржуваного наказу по особовому складу, який прийнятий з урахуванням особливостей порядку проходження військової служби за призовом під час воєнного стану, та не доводить відсутність правових підстав для його прийняття.
Посилання позивача на норми розділу ІІ Інструкції №280 не враховують спірних відносин, оскільки вказаним розділом врегульовані питання організації і ведення обліку особового складу в мирний час, окрім пункту 15, яким передбачено, що виключення із списків особового складу військової частини військовослужбовців, направлених для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: з дня вибуття, що у свою чергу передбачено пунктом 19 розділу ХІІ Інструкції №280.
Непогодження позивача з порядком оголошення оскаржуваних наказів не може безумовно свідчити про протиправність оспорюваних наказів та відсутність правових підстав для їх прийняття.
При цьому, про відсутність претензій до Генерального штабу ЗСУ та Головнокомандувача ЗСУ позивачем вказано у відповіді на відзив, в якій також зазначив, що усвідомлює, наказ Головнокомандувача ЗСУ №1367 від 03.10.2022 виносився ним в межах повноважень, визначених законом.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладені обставини у сукупності з наданими сторонами доказами, увільнення позивача від посади у Військовій частині НОМЕР_1 та призначення на іншу посаду у Військовій частини НОМЕР_2 у спірних правовідносинах відбулось на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством в умовах воєнного стану, який є особливим періодом.
Суд не ставить під сумнів заслуги позивача у виконанні військового обов`язку.
При цьому, до повноважень суду не належить надання оцінки доцільності такого переміщення військовослужбовця, тим більше під час воєнного стану в Україні.
Суд також враховує те, що під час воєнного стану в України в Збройних Силах України діють штати воєнного часу та відповідні ним номенклатури посад.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналіз приписів Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 №1367 по особовому складу та, яка наслідок, прийнятий на його підставі оскаржуваний наказ від 06.11.2022 №243 по стройовій частині, винесені під час дії воєнного стану з дотриманням вимог положень пунктів 82, 112, 257 Положення, є правомірними, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для їх скасування.
Позовні вимоги про зобов`язання поновити позивача на посаді у Військовій частин НОМЕР_1 з 06 листопада 2022 року не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.
При прийнятті рішення суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст.2, 9, 72-77, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова