Справа № 460/7450/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/7450/23 пров. № А/857/10422/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі №460/7450/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н. В.,

час ухвалення рішення 04.05.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 04.05.2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період травень-жовтень 2022 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку допомогу.

Крім того, позивач звернулась в суд з позовом до вищевказаного відповідача, в якому просила визнати протиправним рішення Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про припинення їй виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 квітня 2023 року та зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату такої допомоги з моменту її припинення.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року об`єднано у одне провадження адміністративну справу №460/7450/23 зі справою №460/8204/23 та присвоєно об`єднаним справам номер 460/7450/23.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з травня по жовтень 2022 року. Зобов`язано Департамент соціальної політики Рівненської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з травня по жовтень 2022 року. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 01 квітня 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Зобов`язано Департамент соціальної політики Рівненської міської ради поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 квітня 2023 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що однією з умов надання особі допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам є переміщення з території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії. Зазначає, що м.Дніпро, з якого повторно перемістилася ОСОБА_1 , не відноситься до територій, де проводяться бойові дії чи тимчасово окупованих територій. Вказує, що відповідно до Порядку №332 з травня 2022 року вищевказана допомога надається тільки внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, а тому з травня 2022 року позивач не має права на отримання допомоги на проживання. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження відповідача щодо не звернення за видачею довідки до іншого уповноваженого органу за місцем фактичного проживання/перебування суперечить змісту довідки №5612- від 21 квітня 2022 року, виданої посадовими особами самого ж відповідача, згідно з якої вона перебуває на обліку як ВПО у м.Рівне з 21 квітня 2022 року. Крім того, що стосується даних обліку ДП ІОЦ, то ці дані мають статус внутрішньої службової інформації органів державної влади, і не можуть бути підставою для прийняття управлінських рішень, які стосуються прав та свобод тимчасово переміщеної особи. Також щодо доводів відповідача про наявність або відсутність права позивача на допомогу на проживання, яке пов`язане з фактом її перебування станом на 01 березня 2022 року у м. Дніпро, то вказує, що ці доводи зводяться до незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції. Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 14 червня 2023 року по справі №160/12308/22. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у м. Дніпро на обліку з 06 червня 2016 року по 03 травня 2022 року як внутрішньо переміщена особа з міста Луганськ.

21 квітня 2022 року позивача взято на облік внутрішньо переміщеної особи Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради. Фактичне місце перебування позивача: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам за березень-квітень 2022 року та за період з листопада 2022 року по березень 2023 року. З квітня 2023 року допомога позивачу не виплачується на підставі того, що населений пункт (м. Дніпро), з якого перемістилася позивачка, не включений до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, тому звернулася у суд з цією позовною заявою і просить зобов`язати нарахувати та виплатити допомогу за період з травня по жовтень 2022 року та відновити виплату допомоги з квітня 2023 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у виплаті позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з травня по жовтень 2022 року та дії відповідача щодо припинення виплати такої допомоги з квітня 2023 року є безпідставними, оскільки станом на 01 травня 2022 року позивач відносилась до осіб, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а тому на неї поширюються положення абзацу восьмого пункту 3 Порядку №332, і з метою захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за період травень-жовтень 2022 року та зобов`язати нарахувати та виплатити таку допомогу; визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати з 01 квітня 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату такої допомоги з моменту її припинення.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За змістом ст.2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Ст.4 Закону №1706-VII передбачає, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до ч.2, 11 ст.7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 було затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок №332, в редакції станом на момент звернення позивача до відповідача), пунктом 1 якого передбачено, що він визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Згідно з п.2 Порядку №332 допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м.Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена у переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. №204.

За змістом п.3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Офіційний вісник України, 2014, №80, ст.2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

За змістом п.6 Порядку №332 для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг. У заяві зазначається: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) заявника; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження; відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, звідки перемістилася особа; адреса місця, куди перемістилася особа, та контактний номер телефону; номер поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування допомоги єПідтримка або номер банківського рахунка (за стандартом IBAN) заявника для виплати допомоги; наявність статусу особи з інвалідністю; відомості про неповнолітніх дітей, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.

Інформація про неповнолітню дитину включається до заяви одного з батьків.

Заява вважається поданою в разі заповнення особою всіх полів форми.

Обробка персональних даних внутрішньо переміщених осіб, які подають заяву, здійснюється відповідно до законодавства про захист персональних даних.

Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 06 червня 2016 року по 03 травня 2022 року проживала у місті Дніпро, куди переїхала з м. Луганськ, і у зв`язку з введенням воєнного стану та бойовими діями змінила своє місця проживання на місто Рівне.

При цьому, щомісячна адресна допомога позивачці як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не виплачувалася, і цей факт сторонами не заперечується.

Судом першої правильно встановлено, що з прийняттям 20 березня 2022 року нового Порядку, в якому було внесено декілька правок у 2022 році, встановлено два періоди призначення та виплати допомоги: до квітня 2022 року та починаючи з травня 2022 року. Відповідно визначаються різні умови призначення допомоги.

Щодо позовних вимог про призначення допомоги позивачці станом на день звернення 21 квітня 2022 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, п.2 Порядку №332 передбачає, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №204.

Однак відповідно до редакції п.4 ч.3 Порядку №332 (станом на 21 квітня 2022 року) допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Офіційний вісник України, 2014 р., №80, ст.2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Відповідно до п.5 ч.3 Порядку №332 (станом на день звернення 21 квітня 2022 року) допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Тобто п.2 Порядку №332 передбачає коло осіб, яким надається допомога, а пункт 3 містить деякі виключення, коли така допомога не надається.

Згідно з п.2 Порядку №332 допомога надається, зокрема, особам, які перемістилися з території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №204.

З аналізу вказаної правої норми суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що особа має право на допомогу, визначену Порядком №332, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204.

Матеріалами справи стверджується, ОСОБА_1 у 2016 році перемістилась з м.Луганська, який є територією, що належить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 28 квітня 2022 року №80.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204 (як у первинній редакції, так і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Луганська область, з якої перемістилась ОСОБА_1 зазначена у переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 належить до кола осіб, що мають право на допомогу відповідно до Порядку №332, оскільки вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332, а саме: на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена у переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зауважив, що Порядок №332 (у редакції, чинній на час звернення позивача за допомогою) не містить положень щодо часу, коли особа має внутрішньо переміститись, або факту повторності такого переміщення, для того, щоб вона мала право на допомогу.

При цьому, позивачка не підпадає під виключення, чинні на час спірних правовідносин, та не належить до кола внутрішньо переміщених осіб, допомога яким не надається.

Доказів протилежно відповідачем не подано, а судом таких не здобуто.

За змістом абз.7 п.3 Порядку №332 (редакція станом на 21 квітня 2022 року) допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204.

Разом з тим, м. Дніпро, в якому ОСОБА_1 у 2016 році стала на облік як внутрішньо переміщена особа, визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, ОСОБА_1 не підпадає під виключення, передбачене абз.7 п.3 Порядку №332 та не належить до кола внутрішньо переміщених осіб, допомога яким не надається, оскільки вона не є особою, яка була облікована як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 року, у регіонах, що не включені до переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що позивачка мала право на призначення та нарахування допомоги за березень та квітень 2022 року на проживання внутрішньо переміщеній особі у Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2022 року №332, оскільки у 2016 році виїхала з окупованого Луганська і на день повномасштабного вторгнення російських військ в Україну знаходилася на обліку у м. Дніпро (місто яке включене до переліку) та не отримувала допомогу, тому мала підстави для звернення з заявою про призначення допомоги, і така допомога була виплачена ОСОБА_1 .

Щодо висновків суду першої інстанції про наявність права у позивача на допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі з травня 2022 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 року №457 Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України для підтримки окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, внутрішньо переміщеним особам, відомості про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, надається допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Цією постановою пункт 3 Постанови №332 доповнено абзацами такого змісту: починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року №562 Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) абзац дев`ятий пункту 3 Порядку №332 викладено в такій редакції: Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 р. № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

З наведеного вище вбачається, що з 01 травня 2022 року виплату допомоги на проживання поширено на усіх внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, Порядок №332 (у редакції, чинній з 01 травня 2022 року) не ставив виникнення в особи права на отримання спірної допомоги у залежність від моменту набуття статусу внутрішньо переміщеної особи: до 24 лютого 2022 року чи після цієї дати, а тому доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання з 01 травня 2022 року допомоги на проживання, що мотивовані твердженням про набуття позивачем статусу внутрішньо перемішеної особи у 2016 році та проживання станом на 24 лютого 2022 року у м. Дніпро є безпідставними.

Крім того, як зазначено вище, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка у 2016 році перемістилась з м. Луганська до м. Дніпро та з 06 червня 2016 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа; м.Луганськ віднесено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) наказом Мінінтеграції від 28 квітня 2022 року №80.

З врахуванням наведеного вище, станом на 01 травня 2022 року позивач відносилась до осіб, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а тому ОСОБА_1 мала право на отримання з 01 травня 2022 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, а відтак відмова відповідача у ненаданні заявленої позивачкою допомоги не відповідає критеріям, визначеним ст.19 Конституції України та ст.2 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 160/12308/22 від 14 червня 2023 року.

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України позивач була вимушена переселитись з тимчасово окупованої території м. Луганська у м. Дніпро, а з квітня 2022 року у м. Рівне; вона відноситься до вразливих верств соціального населення, є внутрішньо переміщеною особою, соціальний захист яких є позитивним зобов`язанням держави та превалює над іншими зобов`язаннями.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у виплаті позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з травня по жовтень 2022 року та дії відповідача щодо припинення виплати такої допомоги з квітня 2023 року є безпідставними, оскільки станом на 01 травня 2022 року позивач відносилась до осіб, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а тому на неї поширюються положення абзацу восьмого пункту 3 Порядку №332, і з метою захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за період травень-жовтень 2022 року та зобов`язати нарахувати та виплатити таку допомогу; визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати з 01 квітня 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату такої допомоги з моменту її припинення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі №460/7450/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 16 жовтня 2023 року.