Справа № 160/16661/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
2. зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати їй пенсію за віком згідно із ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14.02.2023 року, та провести перерахунок та виплатити заборгованість, що утворилася з 14.02.2023 року;
3. зобов`язати відповідача-1 зарахувати їй для призначення пенсії в якості страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р. та з 01.03.1995 р. по 22.01.1998 р.;
4. зобов`язати відповідача-1 використати для розрахунку пенсії за віком довідку про заробіток для обчислення пенсії, надану ТОВ "Взуттьовик" № 1501009.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач вперше 14.02.2023 року звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком та надала всі необідні документи, що передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, відповідачами прийняті рішення про відмову у призначені пенсії за віком, при цьому в рішеннях вказані різні підстави та періоди відмови. Так, рішенням від 22.02.2023 р. відповідач-2 зарахував 18 років 05 днів страхового стажу, але не зарахував періоди робити відповідно до дублікату її трудової книжки серії НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1978 р. по 21.07.1980 р., тобто зарахував періоди до 18.02.1999 р., оскільки перший запис про роботу № 6 датується в дублікаті трудової книжки цієї датою. Рішенням від 14.03.2023 р. відповідач-1 зарахував 19 років 10 місяців 26 днів страхового стажу, зарахувавши період навчання з 01.09.1978 р. по 21.07.1980 р., та стажу на підстави дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 , який заповнений 14.03.2005 р., проте не зарахував період з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р. В зарахуванні інших періодів до 18.02.1999 р. позивачу відмовлено, проте не можливо встановити які періоди відповідачами не враховані. Рішенням від 18.05.2023 р. відповідач-1 зарахував вже 18 років 09 місяців 28 днів страхового стажу, проте вказав що період з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р. не підтверджений документами, а період догляду за дитиною не зарахований до страхового стажу, оскільки відсутня відмітка про видачу паспорта.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 року суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 31.07.2023 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вік позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії становив 60 років 0 місяців 23 дні. В свою чергу страховий стаж становить 19 років 10 місяців 26 днів, шо не достатньо для призначення пенсії. До страхового стажу не зараховано період роботи з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р., оскільки відсутній запис у трудовій книжці, а довідкою не підтверджено. Зазначений період не врахований по довідці про заробітну плату, оскільки відсутній вихідний номер та дата, відсутній зв`язок між підприємствами "Міськпобуткомбінат" та ТОВ "Обувщик". Враховуючи вищевикладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України. Виходячи з вищевказаних обставин, відповідач-1 просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.
31.07.203 року також до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою від 16.02.2023 р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV. За принципом екстериторіальності зазначена заява була розглянута Головним управлінням ПФУ в Одеській області. Проаналізувавши надані позивачем документи, відповідачем-2 було встановлено, що її загальний страховий стаж становить 18 років 00 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу позивача не були враховані відомості з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.03.2005 р. та період навчання з 01.09.1978 р. по 21.07.1980 р. Підставою для неврахування при обчисленні страхового стажу відомостей з диплому стало те, що позивач не надала документи на підтвердження зміни прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 . Відтак Головне управління ПФУ в Одеській області не мало можливості встановити факт належності диплому про навчання саме позивачу.
В свою чергу підставою для не зарахування до страхового стажу відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.03.2005 р. стало порушення законодавства про ведення трудових книжок. Так, згідно із записом № 5 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.03.2005 р. позивача - 18.02.1999 р. було прийнято на роботу машиністом на підприємство "Нікопольський завод сталевих труб". Отже, саме у даному підприємстві мала б бути заведена трудова книжка позивача. При цьому, жодних підстав для внесення у трудову книжку від 14.03.2005 р. відомостей про роботу (за виключенням періодів, передбачених п.2.19 Інструкції №58) до 14.03.2005 р. законом не передбачено. Таким чином відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для врахування відомостей з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 14.03.2005 р., а тому просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 16.02.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
06.03.2023 року позивач повторно звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 14.03.2023 року № 98 позивачу відмовлено у призначені пенсії. Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж роботи позивача складає 19 років 10 місяців 26 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р., оскільки відсутній запис у трудовій книжці, а довідкою не підтверджено. Зазначений період не врахований по довідці про заробітну плату, оскільки відсутній вихідний номер та дата, відсутній зв`язок між підприємствами "Міськпобуткомбінат" та ТОВ "Обувщик".

Листом від 24.04.2023 року № 0400-010223-8/53332 "Про надання інформації" Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача, що Комісією з питань підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків повернуто її документи без розгляду, оскільки на розгляд Комісії не надано довідку про ліквідацію ТОВ "Обувщик", який є правонаступником Нікопольського комбінату побутових послуг.

11.05.2023 року позивач втретє звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 18.05.2023 року № 98 позивачу відмовлено у призначені пенсії. Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж роботи позивача складає 18 років 09 місяців 28 днів. У спірному рішенні вказане, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви, встановлено, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи, а період роботи з 29.07.1980 р. по 01.03.1993 р. не підтверджений документами, та період догляду за дитиною відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 10.08.1983 року не зарахований до страхового стажу, оскільки відсутня відмітка про видачу паспорта.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, прийнятим 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

В силу статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова КМУ № 637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Судом встановлено, що відповідачі у спірних рішеннях надають різні підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача, та зараховують різні періоди до її страхового стажу.

Так, рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області від 22.02.2023 року №98 встановлено, що страховий стаж роботи позивача складає - 18 років 00 місяців 05 днів.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 14.03.2023 року № 98 встановлено, що страховий стаж роботи позивача складає - 19 років 10 місяців 26 днів.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 18.05.2023 року № 98 встановлено, що страховий стаж роботи позивача складає - 18 років 09 місяців 28 днів.

В свою чергу рішенням від 22.02.2023 року до страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.03.2005 р. та період навчання з 01.09.1978 р. по 21.07.1980 р. Рішенням від 14.03.2023 року до страхового стажу позивача не зараховано тільки період роботи з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р. Рішенням від 11.05.2023 року вказано, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи, в той же час вказано, що період роботи з 29.07.1980 р. по 01.03.1993 р. не підтверджений документами, та не зараховано період догляду за дитиною, оскільки відсутня відмітка про видачу паспорта.

Щодо незарахованого відповідачем-2 періоду навчання з 01.09.1978 р. по 21.07.1980 р., суд зазначає наступне, з дублікату трудової книжки позивача від 14.03.2005 року серії НОМЕР_2 вбачається, наявність запису про її навчання з 01.09.1978 року (запис №1), також з копії трудової книжки від 31.07.1980 року серії НОМЕР_4 вбачається запис про її навчання з 01.09.1978 року. Крім того, довідкою № 313 від 13.09.2022 року підтверджується навчання позивача з 01.09.1979 року (наказ № 180-к від 01.09.1978 р.) по 21.07.1980 р. (наказ № 268-к від 21.07.1980 р.).

Отже, позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують період її навчання з 01.09.1978 р. по 21.07.1980 р., а відповідачем-2 протиправно не враховало цей період до її страхового стажу роботи.

Щодо не зарахування відповідачем-1 періоду роботи з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р., суд зазначає наступне, в дублікаті трудової книжки позивача від 14.03.2005 року серії НОМЕР_2 записи за вказаний період відсутні. Проте на підтвердження спірного періоду позивачем надано довідку ООО "Обувщик" про заробіток за період з 1980 р. по 1986 р. Крім того, з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 від 31.07.1980 р. вбачається наявність наступних записів за спірний період: запис № 2 - 29.07.1980 року прийнята обувником третього розряду (наказ № 180 від 28.07.1980 р.), запис № 4 - 01.02.1993 року звільнена за ст.36 КЗпП України (наказ № 5 від 01.02.1993 р.).

Крім того, з форми РС-право встановлено, що відповідачем-1 не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.03.1995 р. по 22.01.1998 р. Так, в дублікаті трудової книжки позивача від 14.03.2005 року серії НОМЕР_2 записи за вказаний період відсутні. Проте в копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 від 31.07.1980 р. вбачається наявність наступних записів за спірний період: запис № 9 - 01.03.1995 року навчання "засади бухгалтерського обліку" (наказ № 1 від 01.03.1995 р.); запис № 10 - 01.08.1995 року прийнята на роботу бухгалтером (наказ №2 від 01.08.1995 р.); запис № 11 - 22.01.1998 р. звільнена за власним бажанням (наказ № 20 від 22.01.1998 р.).

Так, суд звертає увагу на те, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника чи учня здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи чи навчання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці чи інших документах про стаж роботи. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із частиною третьою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

Крім того суд звертає увагу на те, що згідно із п.3.3 Порядку подання та оформлення документів, орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Згідно із п.4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що обов`язок перевірки правильності поданих документів, надання необхідних бланків, а також допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії лежить на територіальних органах ПФУ, а не на особі, яка звертається за призначенням пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.

Отже, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду має всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Крім того, як зазначено позивачем в позовній заяві, її період роботи з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 p. на Нікопольському міськпобуткомбінаті можуть підтвердити свідки, які знали її по спільній роботі на цьому підприємстві та мають документи про роботу за час, стосовно якого вони підтверджують її роботу. А саме: ОСОБА_5 , яка працювала взуттьовиком 4 розряду та приймальником Нікопольського міськпобуткомбінату, про що в її трудовій книжці серії НОМЕР_6 є відповідні записи. Крім того, вона також навчалася в ПТУ №11 м.Нікополь, що підтверджується її атестатом № 2458 ОСОБА_6 , яка працювала взуттьовиком 3-5 розряду та комірником Нікопольського міськпобуткомбінату, про що в її трудовій книжці є відповідні записи. Але, позивачем надавалася інформацію щодо двох свідків, які знали її по спільній з нею роботі на одному підприємстві, проте відповідач-1 протиправно не врахував надані нею докази, та не зарахував до її страхового стажу періоди роботи з 29.07.1980 р. по 01.02.1993 р. та з 01.03.1995 р. по 22.01.1998 р.

Щодо не врахування до страхового стражу періоду догляду за дитиною до 3-х років суд зазначає, що матеріали справи містять свідоцтво про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 від 10.08.1983 року та свідоцтво про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_7 від 17.07.2013 року (повторно).

Проте рішенням відповідача-1 період догляду за дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки відсутня відмітка про видачу паспорта.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із п."ж" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

В силу пункту 11 Порядку № 637 передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

В свою чергу посилання відповідача-1 на неврахування періоду догляду за дитиною до 3-х років до страхового стажу з підстав відсутності у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорту взагалі не обґрунтоване жодними законодавчими приписами. Тому відмова в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду з 03.08.1983 року по 31.07.1984 року, під час якого позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є протиправною.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачами неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу, а тому її порушені права підлягають відновленню шляхом визнання протиправними та скасування рішень Головного управлінням ПФУ в Одеській області від 22.02.2023 року № 98, рішення Головного управлінням ПФУ в Дніпропетровській області від 14.03.2023 року №98 та від 18.05.2023 року № 98.

В свою чергу лист відповідача-1 від 24.04.2023 року № 0400-010223-8/53332 "Про надання інформації" не є рішенням у розумінні КАС України, та не тягне жодних наслідків для позивача, а лише інформує про дії відповідача при розгляді звернення, а тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог позивача, викладених у пунктах 2 та 3, суд зазначає наступне.

Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно із ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Крім того, статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе лише зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 11.05.2023 року про призначення пенсії з 14.02.2023 року (дата виникнення права на призначення пенсії), з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача-1 використати для розрахунку пенсії за віком довідку про заробіток для обчислення пенсії, надану ТОВ "Взуттьовик" №1501009, суд зазначає таке.

Відповідачі своїми рішеннями відмовили позивачу у призначені пенсії за віком з підстав відсутності у неї необхідного страхового стажу роботи, відтак спору щодо обрахунку пенсії на час її звернення у цій справі до суду не існувало, а тому такі вимоги є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, як передчасні.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 073,60 грн.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2), за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.02.2023 року № 98 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.03.2023 року № 98 та від 18.05.2023 року № 98 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2023 року про призначення пенсії з 14.02.2023 року (дата виникнення права на призначення пенсії), з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_8 ) судові витрати по справі у розмірі 268,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, Одеська область, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_8 ) судові витрати по справі у розмірі 268,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма