Справа № 400/1172/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 жовтня 2023 р. м. ОдесаСправа № 400/1172/22

Головуючий І інстанції Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Осіпова Ю.В., суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., розглядаючи в порядку письмового провадження у м.Одесі клопотання Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 03.07.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому при звільненні з державної служби всіх належних грошових сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021р. по 14.07.2022р. у розмірі - 461740,50 грн.;

- стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та 10% від присудженої суми гонорару успіху адвоката.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідача, на підставі судових рішень від 12.04.2021р. у справі № 420/12968/20 та від 19.07.2021р. у справі № 420/6712/21, було зобов`язано виплатити йому винагороду державного виконавця у загальній сумі - 218961,54 грн. Водночас, згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини уповноваженого органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація зобов`язана виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, як стверджує позивач, він має право на отримання від відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати коштів, а саме до дня фактичного розрахунку. Втім, відповідач зазначеної виплати не здійснив, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з державної служби всіх належних грошових сум. Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021р. по 14.07.2022р. (день фактичного розрахунку) у розмірі - 42095,93 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі - 992,40 грн. та судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі - 2000 грн.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду 1-ї інстанції, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення суду 1-ї інстанції від 31.01.2023р. - змінено шляхом викладення абз.3 його резолютивної частини в редакції, якою відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021р. по 13.07.2022р. включно (останній день затримки перед днем виплати) у розмірі 610782,70 грн.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2023р. - залишено без змін.

При цьому, апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було залишено без задоволення.

15.09.2023р. Південним Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) подано клопотання про роз`яснення судового рішення у справі №400/1172/22 в частині того, чи підлягає виплаті на користь ОСОБА_1 середній заробіток з відрахуванням до бюджету обов`язкових платежів з вказаної вище суми.

10.10.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

За правилами ч.3 ст.254 КАС України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом 10 (десяти) днів з дня її надходження.

Перевіривши зміст ухваленого у цій справі судового рішення, доводи заяви про роз`яснення судового рішення у справі та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч.2 ст.254 КАС України).

Так, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним з способів усунення його недоліків, проте без виправлення та постановлення додаткового рішення цим судом, та зумовлено нечіткістю судового рішення за змістом, коли таке є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить.

Ясність рішення суду полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, з-поміж іншого, передбачає, що текст судового рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. З-поміж іншого, мотивувальна частина рішення суду має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Недотримання цих вимог може ускладнити або ж взагалі унеможливити виконання рішення, а тому роз`ясненню підлягають судові рішення у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Як передбачено п.19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013р. за №7, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення та не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Отже, роз`яснення рішення суду є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і ухвалення додаткового рішення цим же судом. Тобто, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Разом із тим, рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, має обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням цієї послідовності. У мотивувальній частині зазначаються обставини, що встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався, тоді як резолютивна частина рішення є завершальною та, як наслідок, відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції.

У цьому контексті, варто зазначити, що судове рішення може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, адже існує ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Рішення суду як завершальний акт, яким встановлюється імперативне правило поведінки для зобов`язаного учасника спірних правовідносин необхідно розглядати в цілому, з огляду на те, що резолютивна частина, яка безпосередньо встановлює правило поведінки, перебуває в нерозривному системному зв`язку із мотивами, якими суд керувався при вирішенні справи, та які наведені в мотивувальній частині рішення.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.06.2021р. у справі №160/9167/20 та від 24.11.2021р. у справі №300/530/21.

Разом із тим, судова колегія наголошує на тому, що алгоритм дій відповідача під час або після виконання судового рішення та наслідки такого виконання не може визначатись як роз`яснення судового рішення у розумінні ч.1 ст.254 КАС України.

Дослідивши зміст постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023р. у справі №400/1172/22, яку просить роз`яснити Південне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), колегія суддів вважає, що вищевказане судове рішення є зрозумілим за змістом, винесене у межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та додаткового роз`яснення судом не потребує. Разом із тим, суд апеляційної інстанції, частково змінюючи рішення суду першої інстанції, навів в судовому рішенні конкретні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню, та зазначив, що оскільки справляння та сплата прибуткового податку із громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Як наслідок, резолютивна частина містить чіткі вимоги стосовно зобов`язання вчинення певних дій відповідачем та не викликає труднощів для її розуміння та виконання.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом п.1 ст.6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).

Між тим, у мотивувальній частині судового рішення наведено мотиви його прийняття, надано оцінку ключовим доводам учасників справі та застосовано до спірних правовідносин релевантні джерела права.

У разі ж незгоди із мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть це судове рішення оскаржити, якщо таке право надане КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів, на підставі матеріалів справи та доводів заяви, дійшла висновку про відсутність підстав для роз`яснення постанови апеляційного суду, що передбачені ст.254 КАС України, а тому вказана заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.254,321,325,328,329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі №400/1172/22 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко