Справа № 420/9626/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9626/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02.05.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії,6) щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 18.05.2022 року та отримує пенсію за віком відповідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У позові вказано, що позивач звернулася до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.11.1995 року по 06.04.1998 року та здійснення перерахунку пенсії. Вказану заяву направлено через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України. В зв`язку з неотриманням відповіді на вказану заяву по причині окупації міста Нова Каховка, позивач повторно 19.02.2023 року звернулася до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.11.1995 року по 06.04.1998 року та здійснення перерахунку пенсії. За результатами розгляду даної заяви, відповідачем 08.03.2023 року направлено відповідь про розгляд заяви, якою відмовлено позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням періодів роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року. Також в цей період позивачем отримано відповідь на перше звернення. У вказаному листу відповідач зазначає, що період роботи з 17.11.1995 року по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх» до страхового стажу не може бути зараховано, оскільки у записі про звільнення відсутня назва посади та прізвище відповідальної особи, що є порушенням п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача є протиправними, незаконними та такими, що порушують її права та інтереси.

Як зазначено у позові, відповідачем не визнаються окремі періоди трудової діяльності позивача, які мали місце до впровадження системи персоніфікованого обліку та до набрання чинності Законом №1058-IV, отже їх зарахування до страхового стажу має відбуватись в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Таким законодавством, зокрема, є Закон України від 05.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення». Позивач стверджує, що страховий стаж, а також періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії - до 01.01.2004р. підтверджуються трудовою книжкою. І лише у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У тому випадку, якщо і такі документи відсутні та їх неможливо одержати у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, а також при відсутності архівних даних з інших причин, ніж зазначені вище, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, вказано у позові, основним і вичерпним документом, яким встановлюються періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії - є трудова книжка.

Як стверджує позивач, відомості, зазначені в трудовій книжці позивача підтверджують наявність в неї відповідного стажу роботи.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

Вказаною ухвалою судом, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надати до суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

25.05.2023 року (вх.№ЕП/19138/23) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками.

У відзиві вказано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 18.05.2022 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивачка має статус працюючої особи.

Відповідач зазначає, що 19.06.2022 через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України надійшло звернення від ОСОБА_1 стосовно не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 у гаражному кооперативі „Успіх. Вищезазначене звернення розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області відповідно до вимог Закону України від 02.10.1996 №394/96-ВР Про звернення громадян (зі змінами) та листом від 04.08.2022 №2714-2917/П-02/8-2100/22 надано позивачці відповідне роз`яснення.

06 липня 2022 року через веб-портал позивачкою подано заяву про перерахунок пенсії за віком з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх». Як стверджує відповідач, відповідно до принципу екстериторіальності розгляду заяв, рішення від 08.07.2022 за №18 про відмову в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1058 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Також відповідач зазначає, що за матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж позивачки становить 40 років 09 місяців 18 днів (зараховано по 31.03.2022). Період роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 у гаражному кооперативі Успіх до страхового стажу не зарахований, оскільки у трудовій книжці позивачки, у записі про звільнення з роботи у гаражному кооперативі Успіх - відсутня назва посади та прізвище відповідальної особи, що є порушенням п.2.4 Інструкції. Отже для підтвердження трудового стажу за період з 17.11.1995 по 06.04.1998 у гаражному кооперативі Успіх позивачці необхідно надати до Головного управління підтверджуючу довідку з місця роботи, а якщо підприємство, організація або установа припинили свою діяльність надати архівну довідку

Головне управління повідомляє, що позивачкою підтверджуючих довідок про стаж роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 у гаражному кооперативі Успіх не надавалось, відповідно довідки не розглядались, рішення про відмову Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області відповідно до пунктом 5 ст. 45 Закону № 1058 не приймалось.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

25.05.2023 року (вх.№ЕП/19160/23) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду надійшли докази направлення відзиву на адресу позивача.

22.09.2023 року (вх.№ЕС/10881/23) від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії трудової книжки позивача.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 18.05.2022 року та отримує пенсію за віком відповідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні, зокрема, такі записи:

- №10 від 17.11.1995 року, здійснений на підставі наказу №1-к від 17.11.1995 року про прийняття в гаражний кооператив «Успіх» бухгалтером;

- №11 від 06.04.1998 року, здійснений на підставі наказу №6-к від 06.04.1998 року про звільнення за власним бажанням.

Як зазначено позивачем та підтверджено відповідачем при призначенні пенсії до стажу роботи ОСОБА_1 не зараховано період з роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх».

19.06.2022 через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України надійшло звернення від ОСОБА_1 стосовно не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 у гаражному кооперативі „Успіх.

У відповідь на вказану заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області складено листа від 04.08.2022 року №2714-2917/П-02/8-2100/22, в якому повідомлено, що позивач працювала за записами трудової книжки до 01.01.2004, а саме: з 17.11.1995 по 06.04.1998 у гаражному кооперативі Успіх, тому зазначений період роботи можливо зарахувати до страхового стажу на підставі надання підтверджуючої довідки, оскільки у записі про звільнення відсутня назва посади та прізвище відповідальної особи, що є порушенням п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх», позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).

Згідно ч.ч.2, 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, як вже встановлено судом в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні, зокрема, такі записи:

- №10 від 17.11.1995 року, здійснений на підставі наказу №1-к від 17.11.1995 року про прийняття в гаражний кооператив «Успіх» бухгалтером;

- №11 від 06.04.1998 року, здійснений на підставі наказу №6-к від 06.04.1998 року про звільнення за власним бажанням.

Відповідачем не зараховані періоди роботи позивача з 17.11.1995 по 06.04.1998 у гаражному кооперативі Успіх, оскільки, як стверджує Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у записі про звільнення відсутня назва посади та прізвище відповідальної особи, що є порушенням п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція №58).

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (п.2).

Відповідно до приписів п.1.1 Інструкції №58 (в редакції, чинній станом на дату внесення запису про звільнення позивача з гаражного кооперативу Успіх) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З вказаних приписів Інструкції №58 вбачається, що внесення інформації щодо назви посади та прізвище відповідальної особи не перебачено.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В той же час, усі необхідні записи у трудовій книжці позивача наявні.

Суд зазначає, що згідно з позицією, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 зробив висновок, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, суд вважає, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх» є протиправною, в вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, вирішуючи похідні вимоги позивача, суд зазначає.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення).

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Водночас, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що право має бути захищено у такий спосіб, що відповідає змісту права, зокрема в постанові від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.

Поновлення прав позивача буде ефективним виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій.

За наявного правового регулювання та зважаючи на встановлені судом обставини, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що похідні вимога позивача є такими, що підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх».

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 17.11.1995 по 06.04.1998 року у гаражному кооперативі «Успіх».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73000, м. Херсон, вул. 28 Армії,6, код ЄДРПОУ 2195057).

Суддя С.М. Корой