Справа № 520/5188/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 р. Справа № 520/5188/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.04.23 по справі № 520/5188/23

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Харківській області (далі Відділ Державного нагляду (контролю) Укртрансбезпеки у Харківській області, відповідач), в якому просив постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 335098 від 08.02.2022 щодо накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у сумі 17000 грн визнати протиправною та скасувати; всі понесені та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваної постанови, як такої, що складена за відсутності в діях позивача порушень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно підстав для притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки акт № 328021 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.12.2021 (далі акт № 328021), яким зафіксовано порушення абзацу 3 та 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевищення позивачем норм навантаження на одиничну вісь 13 т. при допустимих 11 т. та відсутність оформленої належним чином товарно-транспортної накладної), в порушення вимог законодавства складався не за особистої участі водія та не був наданий йому для ознайомлення під підпис.

Повідомив, що на підставі вказаного акту було складено постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу від 08.02.2022 № 335097, яку рішенням у справі № 520/4422/22 від 30.09.2022 (вступило в законну силу) визнано протиправною та скасовано, а також постанову № 335098 від 08.02.2022, яка є предметом розгляду даної справи, про яку позивач дізнався лише 09.03.2023, отримавши повідомлення про накладення арешту на рахунки згідно із виконавчим провадженням 71197733 від 09.03.2023.

Зауважив, що товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) № 326521 від 07.12.2021, актом № 328021 визнана такою, що оформлена неналежним чином, але в чому саме виявляється її неналежне оформлення відповідачем не зазначено. Стверджує, що остання відповідає всім встановленим вимогам та містить обов`язкові реквізити, відтак, в діях позивача відсутнє порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», як і відсутні підстави для притягнення до відповідальності за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 у справі № 520/5188/23 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області (м-н Свободи, 5, Держпром, 6 під, 7 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 по справі № 520/5188/22 та ухвалити у справі нове рішення, яким постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо застосування адміністративно-господарського штрафу № 335098 від 08.02.2022 щодо накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у сумі 17000 грн визнати протиправною та скасувати; всі понесені та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на неправомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки ТТН № 326521 була предметом розгляду в межах іншої справи № 520/4422/22 (рішення набрало законної сили), за результатами розгляду якої, судом встановлено її відповідність вимогам чинного законодавства та визнано її належним доказом для підтвердження факту перевезення товару. Зауважив, що ФОП ОСОБА_1 до позовної заяви було надано копію ТТН № 326521 від 07.12.2021, зроблену з оригіналу спірної накладної, але судом першої інстанції, необґрунтовано взято до уваги саме копію накладної, наданої відповідачем, яка, очевидно, робилась не з оригіналу документу, оскільки на ній вбачаються механічні пошкодження. Таким чином, при наявності двох копій одного й того самого документу, які мають різний вигляд (заповнена та незаповнена ТТН), суд першої інстанції жодним чином не мотивував відхилення документу, наданого позивачем.

Враховуючи, що вирішення питання про належне заповнення ТТН № 326521 від 07.12.2021 є вирішальним для даної справи, позивач заявив клопотання про проведення судово-технічної експертизи документів.

Відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Наполягав на правомірності винесення спірної постанови, оскільки, надана відповідачем копія товарно-транспортної накладної № 326521, яка не була заповнена належним чином, що зафіксовано в акті від 08.12.2021, є ідентичною тій, яка була у водія безпосередньо під час здійснення перевірки. Наголосив, що суд першої інстанції в справі № 520/4422/22 розглядав законність винесення постанови № 335097, а не правову природу товарно-транспортної накладної № 326521, а відтак відсутні підстави для врахування висновків суду, викладених в іншій справі. Інші доводи відповідача дублюють зміст відзиву, наданий до суду першої інстанції.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій останній наголосив на ннеобхідності проведення судово-технічної експертизи, стосовно проведення якої у відповідачем не викладено жодних заперечень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична-особа підприємець 10.08.1998 дата запису: 23.12.2004, номер запису: 0000246, основним видом діяльності якого є КВЕД: 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт».

Згідно з Договором від 06.12.2021 № 06/12-2021 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Круп`яний двір» (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (експедитором), експедитор зобов`язався доставити ввірений йому замовником (або вказаний ним вантажопідрядником) вантаж до пункту призначення в установлений договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов`язався сплатити за його перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до Договору заявки № 07/12/03-2021 від 07.12.2021 водій ОСОБА_2 (який працює у ФОП ОСОБА_1 ) на спеціалізованому вантажному сідловому тягачі-Е марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричіпом н/пр-самоскид марки Lueck, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належать на праві власності позивачу, здійснював перевезення вантажу (тнп насипом) вагою до 27 тон за маршрутом Харківська обл., с. Станичное Одеська обл., Іванівський р-н, смт. Радісне, з сумою до оплати 1200,00 грн/т б/н з ПДВ.

08.12.2021 працівником Державної служби України з безпеки на транспорті здійснено перевірку на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, належного позивачу автомобілю Е марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричіпом н/пр-самоскид марки Lueck, реєстраційний номер НОМЕР_3 та складено акт № 328021, в якому зафіксовано порушення абзацу 3 та 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», - «перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону», зокрема, товарно-транспортна накладна складена неналежним чином; та «перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу», а саме встановлено перевищення навантаження на одиничну вісь 13,00 т. при допустимих 11,00 т. Водій транспортного засобу від підпису та пояснень відмовився, з актом ознайомлений.

За наслідками розгляду акту № 328021 відповідачем складено постанову № 335097 від 08.02.2022 про застосування адміністративно господарського штрафу загальною сумою 17000,00 грн. за порушення вимог статтей 48, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду, рішенням якого від 30.08.2022 по справі № 520/4422/22 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову № 335097 (рішення набрало законної сили).

Водночас, відповідачем було складено ще одну постанову № 335098 про накладення адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн за порушення вимог статті 48 та абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (яка являється предметом розгляду даної справи). Про існування спірної постанови позивач дізнався 09.03.2023 із повідомлення від банку про накладення арешти на свої рахунки.

Позивач не погодившись із вказаною постановою, оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 335098 від 08.02.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки відповідачем надано копію товарно-транспортної накладної № 326521, що була у водія на момент проведення перевірки, зі змісту якої вбачається відсутність всіх обов`язкових реквізитів всупереч вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі Правила № 363). Судом наголошено, що відповідно до Правил № 363, саме товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що позивачем та судом першої інстанції визначено відповідачем у даній справі Державну служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в тому числі державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103 (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 16 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Відповідно до пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно Додатку 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 196-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" вирішено погодитися з пропозицією Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.

Так, у Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 року № 196-р передбачено утворення територіального органу Укртрансбезпеки - Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, внаслідок реорганізації шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області та Управління Укртрансбезпеки у Сумській області.

Наведене дублюється пунктом 2 Наказу Державної служби України з питань безпеки на транспорті № 340 від 09.09.2020 року "Про упорядкування структури Укртрансбезпеки", яким реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області та Управління Укртрансбезпеки у Сумській області в Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки та утворено відділи державного контролю за безпекою на транспорті та відділи надання адміністративних послуг у Харківській, Полтавській, Сумській областях у Слобожанському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки.

Таким чином, до складу Державної служби України з безпеки на транспорті входить, в тому числі Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Отже, Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, до складу Державної служби України з безпеки на транспорті входить, в тому числі, Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відповідно до частини 3 статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Колегія суддів зазначає, що Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті є територіальним (структурним) підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті, та не є окремою юридичною особою, а тому відповідно до статті 43 КАС України не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності та не може виступати відповідачем по справі.

Натомість, належним відповідачем в даній справі є Державна служба України з безпеки на транспорті, що має статус юридичної особи. Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції заміна відповідача не здійснена.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів приходить до висновку, що належним відповідачем по даній справі є Державна служба України з безпеки на транспорті.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Частиною 3 статті 48 КАС України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вказує відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.

За правилами частини 7 статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права, зокрема, була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір.

Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).

З огляду на викладене, враховуючи предмет даного позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального закону, вирішуючи спір не з`ясував належність відповідача у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

У зв`язку з чим, враховуючи відсутність у суду апеляційної повноважень на здійснення дій щодо заміни відповідача на належного або залучення в якості співвідповідача на стадії апеляційного перегляду справи, що унеможливлює дослідження таких обставин під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, звернених до Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду заявленого позивачем в апеляційній скарзі клопотання про проведення судово-технічної експертизи документів, оскільки перегляд судового рішення по суті вимог апеляційної скарги не здійснювався.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень, встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 у справі № 520/5188/23 підлягає зміні з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову, шляхом викладення його в редакції цієї постанови.

Одночасно колегія суддів роз`яснює позивачу його право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача.

При цьому, слід звернути увагу апелянта на те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав та мотивів, що в свою чергу не свідчить про відсутність порушеного права позивача у спірних відносинах або про пропуск позивачем строку звернення до суду у разі звернення з адміністративним позовом до належного відповідача.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 по справі № 520/5188/23 - змінити з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову шляхом викладення його в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 по справі № 520/5188/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій