Справа № 500/4993/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4993/23

12 жовтня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до вислуги років позивача періоду проходження військової служби за призовом по мобілізації з 04.09.2014 по 14.09.2015, та не проведення у зв`язку з цим перерахунку та виплати пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області врахувати до вислуги років позивача для проведення перерахунку пенсії період проходження військової служби за призовом по мобілізації з 04.09.2014 по 14.09.2015;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням періоду проходження військової служби за призовом по мобілізації з 04.09.2014 по 14.09.2015, починаючи з 15.09.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача з 26.09.2006 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу УМВС України в Тернопільській області від 26.09.2006 №203, вислуга років згідно з розрахунком на день звільнення для призначення пенсії склала у календарному обчисленні: 12 років 11 міс. 25 днів, а у пільговому обчисленні: 20 років 07 міс. 01 днів. Позивачу з вересня 2006 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, в розмірі 50% грошового забезпечення.

Надалі, в період з 04.09.2014 по 14.09.2015, позивач проходив військову службу у зв`язку з мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №204 с/ч від 14.09.2015, позивача звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України за станом здоров`я. Станом на 14.09.2015, відповідно до розрахунку вислуги років позивача від 13.2.2023, виданого начальником відділення кадрів Військової частини НОМЕР_1 , вислуга років позивача складає: час служби в календарному обчисленні - 14 років 00 місяців 05 днів, час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 05 років 02 місяців 09 днів, трудовий стаж - 02 роки 04 місяці 27 днів, загальний страховий стаж для призначення пенсії 14 вересня 2015 року становить 21 рік 07 місяців 11 днів.

Після звільнення з військової служби позивачу пенсію поновлено, однак, не враховано до вислуги років позивача для проведення перерахунку пенсії, періоду проходження ним військової служби за призовом по мобілізації з 04.09.2014 по 14.09.2015.

Позивач зазначає, що він п`ять разів звертався до відповідача і з заявами та запитами на отримання публічної інформації, у яких просив провести перерахунок та виплачувати призначену йому пенсію за вислугу років з урахуванням періоду проходження військової служби під час призову по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України з 04.09.2014 по 14.09.2015. До вказаних заяв позивачем надавались документи в підтвердження наявності підстав для врахування вказаного періоду до його вислуги.

Однак, відповідач вказав, що підстав для зарахування окремого періоду служби та проведення перерахунку пенсії без підготовки та подання документів відповідним уповноваженим структурним підрозділом силових міністерств та відомств (в даному випадку Міністерства внутрішніх справ України Головного управління Національної Гвардії України) немає.

Позивач зазначає, що він звертався і до військової частини з проханням подати відповідні документи до органів Пенсійного фонду України для перерахунку його пенсії з урахуванням періоду проходження військової служби під час призову у зв`язку з мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України з 04.09.2014 по 14.09.2015 та отримав докази скерування відповідних документів до відповідача. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вкотре відмовило у врахуванні вказаного періоду до вислуги позивача при перерахунку його пенсії (в тому числі на підставі наданих військовою частиною документів) з почерговим покликанням на недостатність документів та відсутності повноважень на обчислення такої пенсії у органів Пенсійного фонду України.

Позивач вважає, що відповідач грубо порушує його право на належний розмір пенсійної виплат, ігноруючи як надані військовою частиною документи щодо підтвердження його вислуги, так і надані позивачем відповідні докази, з огляду на що звернуся до суду із цим позовом про захист його порушених прав.

Ухвалою суду від 10.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

07.09.2023, через відділ документального забезпечення суду, надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що пенсіонери, з числа призваних (прийнятих) на службу, у зв`язку з мобілізацією на особливий період військовослужбовців мають право на перегляд розмірів пенсій з урахуванням додаткової вислуги років, однак вказує, що питання щодо підготовки і подання документів на призначення пенсії належить до його компетенції, а до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств, а тому відмовив у зарахуванні до вислуги позивача періоду проходження ним військової служби під час призову по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України з 04.09.2014 по 14.09.2015 (арк. справи 65-69).

18.09.2023, позивачем подано суду відповідь на відзив (арк. справи 70-78).

Частиною п`ятою статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Інших заяв, в тому числі по суті спору, від учасників справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років, яка йому призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992.

Відповідно до Розрахунку вислуги років для призначення пенсії, який оформлено Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (арк. справи 54-57), позивача з 26.09.2006 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу УМВС України в Тернопільській області від 26.09.2006 №203. Вислуга років згідно з вказаним розрахунком на день звільнення для призначення пенсії склала у календарному обчисленні: 12 років 11 місяців 25 днів, а у пільговому обчисленні: 20 років 07 місяців 01 днів.

Позивачу з вересня 2006 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 в розмірі 50% грошового забезпечення, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_2 (арк. справи 18) та не спростовується сторонами.

Відповідно до Військового квитка позивача НОМЕР_3 , виданого 04.09.1989 (арк. справи 51-52), копії трудової книжки НОМЕР_4 (арк. справи 53) та Розрахунку вислуги років для призначення пенсії (арк. справи 48-49), в період з 04.09.2014 по 14.09.2015, позивач проходив військову службу у зв`язку з мобілізацією на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №204 (по стройовій частині) від 14.09.2015, позивача звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України за станом здоров`я (арк. справи 45).

Відповідно до Розрахунку вислуги років позивача від 30.04.2020, виданого начальником Військової частини НОМЕР_1 , вислуга років позивача з розрахунком на 14.09.2015 складає: час служби в календарному обчисленні - 14 років 00 місяців 05 днів, час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 05 років 02 місяців 09 днів, час навчання - 02 роки 04 місяці 27 днів, загальний страховий стаж для призначення пенсії 14 вересня 2015 року становить 21 рік 07 місяців 11 днів.

29.06.2021 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у якій просив провести перерахунок та виплачувати призначену йому пенсію за вислугу років з урахуванням періоду проходження військової служби під час призову у зв`язку з мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України та надіслав підтверджуючі зазначене документи (арк. справи 19-20).

Листом №3810-3827/Р-02/8-1900/21 від 13.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачу у проведенні такого перерахунку та повідомило що питання щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів, в тому числі обчислення вислуги років для призначення пенсії належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств. Виходячи із зазначеного підстав для зарахування окремого періоду служби та проведення перерахунку пенсії без підготовки та подання документів відповідним уповноваженім структурним підрозділом силових міністерств та відомств (вданому випадку Міністерства внутрішніх справ України Головного управління Національної Гвардії України) немає (арк. справи 21-22).

19.01.2023 позивач звернувся із заявою до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з проханням забезпечити організацію підготовки уповноваженим структурним підрозділом необхідних для зарахування окремого періоду військової служби під час мобілізації на особливий період, зокрема розрахунку вислуги років на позивача для подальшого перерахунку пенсії та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (арк. справи 37-38).

Листом №1/27/6-333-Р-7 від 13.02.2023 (арк. справи 39), Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України повідомила позивача про те, що на виконання його заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області направлено лист та розрахунок його вислуги років (арк. справи 39), а на адресу позивача направлено копії підтверджуючих документів.

23.02.2023 позивач повторно звернувся до із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у якій просив провести перерахунок та виплачувати призначену йому пенсію за вислугу років з урахуванням періоду проходження військової служби під час призову у зв`язку з мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України (арк. справи 23-24).

Листом №892-839/Р-02/8-1900/23 від 07.03.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в черговий раз відмовило позивачу в перерахунку його пенсії з аналогічних підстав, вказаних у листі №3810-3827/Р-02/8-1900/21 від 13.07.2021 (арк. справи 25).

12.04.2023, позивач в черговий раз звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації до якого долучив копії листа-відповіді із Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про направлення відповідачу документів щодо пенсії позивача (арк. справи 26-28).

Листом №1900-0202-8/16612 від 18.04.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в черговий раз відмовило позивачу в перерахунку його пенсії з підстав ненадання військовою частиною повного пакету документів (арк. справи 29).

08.05.2023 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з проханням скерувати необхідний обсяг документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для зарахування окремого періоду військової служби під час мобілізації на особливий період (арк. справи 43).

Листом №1/27/14-2661-9-178 від 20.07.2023 (арк. справи 44), Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України повідомила позивача про те, що ним було надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області передбачених обсяг документів (в тому числі грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення), а тому підстави для потворного їх надіслання відсутні (арк. справи 44).

Зважаючи на відповідь Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, позивач вкотре звертався до відповідача із заявами перерахувати його пенсію, однак Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільській області в черговий раз листом №6313-6413/Р-02/8-1900/23 від 26.07.2023 повідомило, що для підготовки та подання документів для перегляду розміру пенсій позивачу слід звернутися до уповноваженого структурного підрозділу у цьому разі до органу Національної Гвардії України, оскільки на даний час, позивач є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ (арк. справи 35-36).

Вважаю такі дії відповідача протиправним та такими, що порушують його права на отримання пенсії у належному розмірі, передбаченому чинним законодавством, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що спірні правовідносини стосуються права позивача на перегляд розміру його пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, - із зарахуванням до вислуги періоду проходження позивачем військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з 04.09.2014 по 14.09.2015 як додаткової вислуги років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон №2262) у редакції станом на час звільнення позивача з військової служби, пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу повторного прийняття їх на службу до дня демобілізації або звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу у зв`язку з мобілізацією, на особливий період.

В абзаці одинадцятому статті 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з абзацом п`ятим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

У відповідності до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Отже, за змістом наведених норм, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Так, 17.03.2014 виконуючим обов`язки Президента України видано Указ Про часткову мобілізацію №303/2014, який затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №1126-VІІ. Згідно пункту 8 цього Указу, він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України від 17.03.2014 № 1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18.03.2014.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Таким чином, з 18.03.2014 в Україні, відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу четвертого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», настав особливий період.

Висновки суду щодо дії особливого періоду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, якої Верховний Суд дотримується і наразі та викладено в чисельних постановах, наприклад, в постановах від 23.09.2020 у справі №810/4097/16 та від 19.11.2019 у справі №812/452/17.

З урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що позивач був прийнятий на службу у зв`язку з мобілізацією в Збройні Сили України під час дії особливого періоду починаючи з 04.09.2014, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на те, що позивач був мобілізованим під час дії особливого періоду, то на нього поширюється дія частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ.

Так, з 2006 позивач отримував пенсію за вислугу років на підставі норм Закону №2262.

Після прийняття позивача у вересні 2014 року на військову службу у зв`язку з мобілізацією до Збройних Сил України, станом на 14.09.2015 позивач був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.

Таким чином, виходячи з наведених вище приписів частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ виплата пенсії за вислугу років позивачу у період з вересня 2014 по вересень 2015 не припинялась, з огляду на те, що позивач прийнятий на військову службу у зв`язку з мобілізацією.

Зважаючи на приписи частини третьої статті 2 Закону №2262, з 15.09.2015 позивач набув право на врахування для обчислення пенсії за вислугу років додаткової вислуги років за вказаний період, а тому він правомірно та обґрунтовано звернувся із першою заявою від 29.06.2021 про проведення йому перерахунку пенсії за вислугу років, яку він отримує з 2006 року, із збільшенням його вислуги в частині зарахування до неї періоду проходження позивачем військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з 04.09.2014 по 14.09.2015 як додаткової вислуги років.

З урахуванням наведеного, з 15.09.2015 для обчислення позивачу пенсії за вислугу років відповідач повинен врахувати додаткову вислугу років за період з 04.09.2014 по 14.09.2015.

При цьому, суд враховує те, що за правилами частини третьої статті 2 Закону №2262, якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Водночас, сторонами не представлено, а судом не здобуто доказів того, що відповідачем здійснено передбачений перерахунок за заявою позивача від 29.06.2021, яка міститься в матеріалах судової справи.

Суд критично оцінює в якості підстави для відмови позивачу покликання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на те, що питання щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів, в тому числі обчислення вислуги років для призначення пенсії належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств, позаяк, позивач із заявою про «призначення» пенсії не звертався.

Так, в матеріалах справи міститься п`ять заяв позивача про «перерахунок» його пенсійної виплати з урахуванням додаткової вислуги за час несення військової служби, а не її «призначення», до яких позивачем надано необхідний обсяг документів, у підтвердження наявності такої додаткової вислуги.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 2 Закону №2262, після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення.

З наведеної норми слідує, що після звільнення позивача з військової служби, з моменту надходження до відповідача заяви про проведення перерахунку первинно призначеної пенсії у відповідача виник обов`язок на підставі такої заяви провести перерахунок пенсійної виплати позивача. При цьому, якщо після його проведення, новий розмір пенсії став би нижчим за розмір, який позивач отримував до призову або повторного прийняття їх на службу, - відповідач повинен був здійснювати виплату пенсії у розмірі, який він отримував до призову або прийняття на службу в особливий період.

Таким чином, за наведених обставин справи, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача на підставі його заяви від 29.06.2021 з урахуванням додаткової вислуги у відповідності до приписів частини третьої статті 2 Закону №2262, починаючи з 15.09.2015.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на те що відмова є активною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні до вислуги років позивача періоду проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з 04.09.2014 по 14.09.2015, та не проведення у зв`язку з цим перерахунку та виплати пенсії та про необхідність поновлення прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до вислуги років позивача для проведення перерахунку його пенсії період проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з 04.09.2014 по 14.09.2015, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з урахуванням вказаної додаткової вислуги, здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до частини третьої статті 2 Закону №2262 на підставі заяви про її перерахунок від 29.06.2021, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 15.09.2015.

Вказаний спосіб захисту порушених прав позивача є належним, ефективним та достатнім для їх відновлення.

За приписами частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн згідно квитанції про оплату, а отже, такі судові витрати підлягають до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до вислуги років періоду проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з 04.09.2014 по 14.09.2015, та не проведення у зв`язку з цим перерахунку та виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 для проведення перерахунку його пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, період проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з 04 вересня 2014 року по 14 вересня 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, з урахуванням періоду проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з 04 вересня 2014 року по 14 вересня 2015 року, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 15 вересня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.