Справа № 460/20871/23
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини, ОСОБА_2
доМіністерства оборони України, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про встановлення факту,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 (далі по тексту позивач) до Міністерства оборони України та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту відповідачі) про встановлення факту перебування пасинка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як члена сім`ї на утриманні ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України, при виконанні обов`язків військової служби.
Представники відповідачів подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
За наведених обставин відсутні, визначені ч. 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для відкладення підготовчого засідання на іншу дату. При цьому, судом не визнавалась обов`язкова участь сторін в підготовчому засіданні.
Під час підготовчого провадження судом вирішені питання, визначені частиною другою статті 180 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом із заявою про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області останнім подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Представником Міністерства оборони України подано відзив у якому останній фактично стверджує про відсутність між сторонами публічно-правового спору та стверджує, що такий спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Вирішуючи питання чи належить дану справу розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Отже, поняття суд, встановлений законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У відповідності до частини п`ятої статті 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Предметом позову у даній справі є вимога про встановлення факту перебування пасинка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як члена сім`ї на утриманні ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України, при виконанні обов`язків військової служби.
Позивач наголосив, що встановлення факту, що має юридичне значення необхідно позивачу, зокрема, для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається і виплачується члену сім`ї у разі загибелі (смерті) військовослужбовцям під час виконання ним обов`язків військової служби, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Обґрунтовуючи необхідність розгляду даного спору саме у порядку адміністративного судочинства, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц, з приводу чого суд констатує наступне.
КАС України регламентує порядок розгляду не всіх справ, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Обов`язковою умовою для розгляду справи у порядку адміністративного судочинства є участь у справі суб`єкта владних повноважень щонайменше як однієї сторони процесу.
Так, статтею 4 КАС України визначено, що у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
1) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
2) публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
7) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
9) відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Відповідно до положень статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту перебування пасинка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як члена сім`ї на утриманні ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , для подальшого отримання грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.
Проте, суд звертає увагу позивача на те, що юрисдикції адміністративних судів згідно з вимогами статті 19 КАС України не віднесено розгляд справ щодо встановлення юридичних фактів.
Суд зазначає, що справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, не мають ознак спору взагалі, а тим більше ознак публічно-правового спору.
Заявлені у цій справі позовні вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення, не є публічно-правовими вимогами, а тому не можуть бути розглянуті адміністративним судом. Відповідно, розгляд адміністративним судом такої справи з позиції Європейського Суду з прав людини трактуватиметься як розгляд справи неуповноваженим судом.
Суд зауважує, що Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.03.2023 по справі №290/289/22-ц, на яку посилається позивач, викладено наступну позицію згідно якої: "Міністерство оборони України як спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку №975, яку має на меті отримати ОСОБА_1 у разі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації.
Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Верховний Суд врахував, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.
Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. …".
Отже, у вказаній справі, яка була предметом розгляду у Верховному Суді, між позивачкою та Міністерством оборони України був наявний спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, та саме в межах наявного спору і мав, за твердженням суду касаційної інстанції, встановлюватися відповідний юридичний факт.
У даній же справі з доданих до позовної заяви документів вбачається, що між позивачем та Міністерством оборони України, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області відсутній будь-який спір, оскільки позивач (його представник) не звертався до відповідача для реалізації свого права щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, а відповідачі, у свою чергу, не порушували права позивача, які б потребували захисту у судовому порядку шляхом встановлення юридичного факту, що свідчить про відсутність між сторонами спору, про який зазначалося Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.03.2023 по справі №290/289/22-ц.
Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд посилається на висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №539/4118/19.
Як зазначено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19: "Встановити факт належності архівної довідки на підтвердження тих чи інших обставин можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у видачі (заміні) посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходить з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань…Встановити факт належності архівної довідки на підтвердження тих чи інших обставин можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у видачі (заміні) посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.... ".
Беручи до уваги вищезазначені позиції Верховного Суду, суд зауважує, що особа має право звернутися до адміністративного суду з позовом щодо оскарження дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, розглядаючи який суд може встановити певні факти, зокрема, щодо соціально-правового статусу особи, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням саме з метою розгляду публічно-правового спору.
Однак, виходячи з прохальної частини позовної заяви, вбачається, що її самостійною метою є встановлення факту перебування пасинка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як члена сім`ї на утриманні в іншої особи, а не вирішення публічно-правового спору з будь-яким суб`єктом владних повноважень. Більш того, вказані позовні вимоги заявлені без надання доказів порушення чи невизнання відповідачем будь-яких прав позивача.
Тож, вказані вимоги, як самостійні та єдині, не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді без вимоги про вирішення публічно-правового спору.
З аналізу рішення Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц, на яке посилається позивач, слідує, що справа підлягає розгляду адміністративним судом лише у разі, коли встановлення відповідного факту поєднано з вирішенням публічно-правового спору. У даному випадку, вимоги щодо встановлення юридичного факту могли бути поєднані у спорі позивачки з Міністерством оборони України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця.
Натомість, дана справа містить лише вимогу про встановлення юридичного факту без надання доказів оспорювання цього факту відповідачами, та не містить жодних вимог, адресованих суб`єктам владних повноважень.
Відсутність позовних вимог до суб`єкта владних повноважень на які поширюється юрисдикція адміністративних судів згідно зі ст.19 КАС України, свідчить про те, що дану справу (в межах заявлених вимог) не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:
1) залишення позовної заяви без розгляду;
2) закриття провадження у справі;
3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
Керуючись статтями 238, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений дата 11 жовтня 2023 року.

Суддя Олег ГРЕСЬКО