Справа № 260/1549/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1549/22 пров. № А/857/10572/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області та Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Агропромислова фірма «Леанка», Фонд державного майна України, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Іванчулинець Д.В.,

час ухвалення судового рішення 12 год 08 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 18 липня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати підпункт 5.5 пункту 5 рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року про відмову йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053), площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради;

зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053), площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Ради з метою передачі у власність ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати підпункт 4.1 пункту 4 рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року про надання згоди Раді на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053), площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі № 260/1549/22 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано підпункт 5.5 пункту 5 рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 4.1 пункту 4 рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року щодо надання згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради.

Зобов`язано Середнянську селищну раду Ужгородського району Закарпатської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Ради з метою передачі йому у власність з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської області відмовлено у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 з огляду на наявність накладки земельної ділянки, на яку він претендує, на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» (далі ДП АФ «Леанка») безпідставно, оскільки відповідно до матеріалів справи такі земельні ділянки не накладаються.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою позивача про відведення земельної ділянки у власність для ведення позивачем особистого селянського господарства, то при здійсненні контрольної функції суд не повинен підміняти відповідні уповноважені законом органи, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року апеляційні скарги Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області та Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури (далі Прокурор) було задоволено частково. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року та провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року та направлено справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції виходив із того, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб`єктом владних повноважень, щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів. Тому цей спір не пов`язаний із вирішенням питання приватноправового характеру, а є публічно-правовим.

У поданій апеляційній скарзі Прокурор просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що частина земельної ділянки, на яку претендує позивач, належить до земель державної власності та перебуває в постійному користуванні ДП АФ «Леанка» згідно з державним актом на право постійного користування землею серія І-ЗК №000719.

Однак, ні Фонд державного майна України, ні Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі ГУ Держгеокадастру), не були залучені судом до участі у справі.

Середнянська селищна рада Ужгородського району Закарпатської області детально та належним чином перевірила проект землеустрою та прийняла відповідне рішення у спосіб встановлений законом, оскільки виявлено накладення спірної земельної ділянки на частину земель, що перебувають у постійному користуванні ДП АФ «Леанка» згідно з державним актом І-ЗК №000719.

Висновок суду першої інстанції про відсутність накладення земельних ділянок було зроблено судом першої інстанції на підставі візуального дослідження експлікації земель, поконтурної відомості та плану землекористування ДП АФ «Леанка» щодо іншої земельної ділянки площею 1660,3 га, що належить на праві постійного користування цьому підприємству на підставі іншого державного акту серії І-ЗК №000717, який не зазначено серед мотивів відмови Ради у затвердженні проекту землеустрою.

Середнянська селищна рада Ужгородського району Закарпатської області у своїй апеляційній скарзі також просила скасувати рішення суду першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при розгляді представленого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада прийняла законне рішення про відмову у затверджені такої документації із землеустрою, оскільки частина цієї земельної ділянки перебувала у постійному користуванні ДП АФ «Леанка» згідно з державним актом на право постійного користування землею серія І-ЗК №000719.

Окрім того, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що положення підпункту 4.1 пункту 4 оскаржуваного рішення про надання згоди на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки є похідними від рішення щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою.

Представники Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, Прокурора, Фонду державного майна України у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційні вимоги доводами, аналогічними до тих, що зазначені у тексті апеляційних скарг. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржників, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно класифікації видів цільового призначення земель - 01.03) у власність площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, яке розглянуте не було.

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру з повідомленням про замовлення розроблення (виготовлення) проекту землеустрою на відповідну земельну ділянку в порядку статті 123 Земельного кодексу України (далі ЗК), до якого додав копію договору від 15 грудня 2020 року № 370 на розроблення документації із землеустрою без отримання дозволу.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру 25 січня 2021 року відповідна земельна ділянка площею 2,000 га була сформована як об`єкт прав та зареєстрована за кадастровим номером :10:028:0053.

Наказом ГУ Держгеокадастру від 30 квітня 2021 року № 718 «Про відмову у затверджені проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки» ОСОБА_1 було відмовлено у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі земельної ділянки у власність (кадастровий номер :10:028:0053) площею 2 га, що розташована за межами населеного пункту на території Середнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, на підставі невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме частина земельної ділянки перебуває у постійному користуванні ДП АФ «Леанка» згідно з державним актом на прав постійного користування землею серія І-ЗК № 000719.

27 жовтня 2021 року позивач звернувся до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо передачі йому у власність вказаної земельної ділянки.

10 грудня 2021 року Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення, яким у підпункті 5.5 пункту 5 вирішено відмовити ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053), площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, оскільки частина земельної ділянки :10:028:0053) перебуває в постійному користуванні ДП АФ «Леанка» згідно з державним актом на право постійного користування землею серія І-ЗК №000719.

Водночас підпунктом 4.1 пункту 4 цього ж рішення вирішено надати згоду Середнянській селищній раді Ужгородського району Закарпатської області на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053), площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради Ужгородського району.

ОСОБА_1 не погодився із вказаними рішеннями Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі Закон №280/97-ВР) цей Закон регламентує систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Частиною 3 статті 24 Закону №280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції пленарних засідань сільської, селищної, міської ради.

Приписами частини статті 3 ЗК встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною 1 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 ЗК).

За правилами пункту «в» частини 3 статті 116 ЗК безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Як передбачено у частині 6 статті 118 ЗК, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із частиною 9 статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність..

Як встановлено частиною 10 статті 118 ЗК, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У відповідності до пункту 5 оскаржуваного рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою з огляду на наявність накладки бажаної земельної ділянки на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні ДП АФ «Леанка».

Суд першої інстанції на підставі аналізу акту на право постійного користування землею серії І-ЗК №000717, яким ДП АФ «Леанка» надано у постійне користування 1660,3 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування, а також поданих позивачем картологічних матеріалів дійшов висновку про помилковість такого висновку відповідача.

Суд апеляційної інстанції при наданні оцінки вказаним висновкам суду першої інстанції звертає увагу на таке.

Як свідчать матеріали справи, і у оспорюваному рішенні Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року, і у наказі ГУ Держгеокадастру від 30 квітня 2021 року № 718 «Про відмову у затверджені проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки» відмова ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обґрунтовувалася тим, що частина земельної ділянки :10:028:0053), на яку претендував позивач, перебуває в постійному користуванні ДП АФ «Леанка» згідно з державним актом на право постійного користування землею серія І-ЗК №000719.

При цьому державний акт на право постійного користування землею серія І-ЗК №000719 судом першої інстанції не аналізувався, а його висновки були побудовані на підставі даних акту на право постійного користування землею серії І-ЗК №000717, яким ДП АФ «Леанка» надано у постійне користування 1660,3 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування

Так, згідно з проекту землеустрою позивача спірна земельна ділянка розташована у контурі № НОМЕР_1 , що має загальну площу 20,7 га та відображено на викопіювання із плану земель (арк. 17 проекту).

Контур №521 межує із контурами №№ 501, 506, 507, 508, 509, 514 та 515 загальною площею 5,4 га, що відповідно до поконтурної відомості земель ДП АФ «Леанка» надані йому у постійне користування на території Середнянської селищної Ради народних депутатів Ужгородського району та включені до державного акту на право постійного користування землею серія І-ЗК №000719 (ділянка №12).

До Державного земельного кадастру внесено земельну ділянку (кадастровий номер :10:028:0025) площею 3,7993 га, що є частиною зазначених контурів (№№ 501, 506, 507, 508, 509, 514 та 515).

Відтак, 1,604 га земель державної власності, що перебувають у постійному користуванні ДП АФ «Леанка», непроінвентаризовані, несформовані, не внесені до Державного земельного кадастру та не враховано Закарпатською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» при виготовлені Проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки :10:028:0053), що призвело до накладення та відмови у затвердженні представленого у справі проекту землеустрою.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської області у підпункті 5.5 пункту 5 рішення від 10 грудня 2021 року було правомірно відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053), оскільки частина цієї земельної ділянки перебуває у постійному користуванні ДП АФ «Леанка» згідно з державним актом на право постійного користування землею серія І-ЗК №000719.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 щодо підпункт 4.1 пункту 4 рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року про надання згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053), площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Середнянської селищної ради, апеляційний суд зазначає таке.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають унаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

При цьому адміністративний суд під час розгляду справи має встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Водночас відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право якої порушені цим рішенням.

Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особа дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність порушення дією, рішенням або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному та нематеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання адміністративного судочинства.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10, та Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16, від 21 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18, від 14 лютого 2022 року у справі № 210/3729/17 та від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20.

З урахуванням висновків суду про правомірність підпункту 5.1 пункту 5 рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 грудня 2021 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :10:028:0053) апеляційний суд вважає, що підпункт 4.1 пункту 4 рішення Середнянської селищної ради Ужгородського району від 10 грудня 2021 року жодним чином не порушує прав чи законних інтересів ОСОБА_1 , а отже такі позовні вимоги безпідставно були задоволені судом першої інстанції.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області та Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задовольнити.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі № 260/1549/22 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 11 жовтня 2023 року.