Справа № 373/986/23
Суддя: Лебідь В. В.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/986/23
Провадження № 2-а/373/16/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

під головуванням судді Лебедя В.В.,

за участю секретаря Тітрової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6951730 від 07 травня 2023 року, складеної інспектором 1-го батальйону 7-ї роти Денисовою П.О., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 127 КУпАП; закрити справу про адміністративне правопорушення та покласти судовий збір на відповідача.

Після підтвердження місця реєстрації позивача у справі 05.07.2023 відкрито провадження та призначено судове засідання на 14.07.2023, що знято з розгляду на 07.08.2023, 11.09.2023 у зв`язку з перебуванням головуючого судді в основній щорічній відпустці.

11.09.2023 проведено судовий розгляд, в ході якого за ініціативою суду викликано для допиту в якості свідка інспектора поліції ОСОБА_2 , в судовому засіданні оголошено перерву до 02.10.2023.

Представником УПП в м. Києві ДПП НП України Олійник І.З. направлено відзив, в якому вказується про те, що відповідно до винесеної постанови 07.05.2023 о 14 год. 03 хв. вул. Парково-Сирецька, 11-А, у м. Києві ОСОБА_1 , керуючи гужовим транспортом здійснив рух по пішохідній доріжці у парку, чим порушив п. 7.8 ПДР, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні повністю підтримав позов та просив його задовольнити, заперечуючи порушення ним правил дорожнього руху, вказуючи на обладнаність кінної карети засобами та пристроями безпеки. Повідомив про те, що в Парково-Сирецькому парку 07.05.2023 відсутні обмеження для руху транспортнами засобам, здійснюється проїзд легкових дитячих електромобілів.

За ініціативою суду викликано для допиту в якості свідка інспектора поліції ОСОБА_2 для з`ясування конкретного порушеного ОСОБА_1 правила (правил) дорожнього руху та обставин складання постанови.

Свідок ОСОБА_2 до суду не прибула, причини неявки невідомі.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (ПДР).

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6951730 від 07 травня 2023 року, складеної інспектором 1-го батальйону 7-ї роти Денисовою П.О., 07.05.2023 о 14 год. 03 хв. по вул. Парково-Сирецькій, 11-А в м. Києві ОСОБА_1 керував гужовим транспортом по пішохідній доріжці у парку, чим порушив п. 7 ПДР.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 127 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 127 КУпАП.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 127 КУпАП порушення правил дорожнього руху особами, які керують велосипедами, гужовим транспортом, і погоничами тварин, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями розділу 7 ПДР передбачені вимоги до осіб, які керують гужовим транспортом, погоничів тварин. Розділ 7 містить 8 пунктів. Пунктом 7.8 ПДР встановлено вимогу до осіб, які керують гужовим транспортом, зокрема, виконувати вимоги інших пунктів цих Правил, що стосуються водіїв і пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Судом безпосередньо в судовому засіданні досліджено відеозаписи з нагрудних камер поліцейського 477764, 474169, де цілком підставно та очевидно 07.05.2023 приблизно о 14 год. на території паркової пішоходної зони в м. Києві ОСОБА_1 як особі, яка керує гужовим транспортом, працівником УПП в м. Києві доводиться до відома зміст та обов`язок виконувати пункти 7.8, 11.13 ПДР (заборона руху транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил), на що ОСОБА_1 належним чином не відреагував.

З доказів, покладених в основу оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, вбачається оголошення іншим поліцейським в парі з інспектором поліції Денисенко О.П. порушення ОСОБА_1 пунктів 7.8, 11.13 ПДР. З відеозапису нагрудної камери поліцейського вбачається також, що ОСОБА_1 інспектором поліції Денисенко П.О. не роз`яснювались права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 268 КУпАП), не враховані заяви ОСОБА_1 , що в свою чергу не вважається істотним порушенням основоположного права людини, проте обмежує гарантоване законом право ОСОБА_1 на захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків..

Згідно зі статтями 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними доказами.

Судом встановлено відсутність у діях позивача об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст 127 КУпАП, тобто у порушенні особою, яка керує гужовим транспортом, правил дорожнього руху, оскільки в постанові про накладення адміністративного стягнення є неконкретизованим порушення правила (правил) дорожнього руху, що ставились би в провину ОСОБА_1 .

Докази, на підставі яких винесено постанову, свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 ознак порушення визначених правил дорожнього руху (пункти 7.8, 11.13 ПДР), проте не є предметом оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим доводи, що містяться у відзиві на позов, не беруться до уваги.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, який зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 14.03.2018 у справі №760/2846/17, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідачем, на думку суду, не можуть бути виконані вимоги ст. 77 КАС України, оскільки докази на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови зібрані, проте неконкретизованість порушеного правила дорожнього руху позбавляє довести таку правомірність оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Верховний Суд у постанові № 357/10134/17 від 23.10.2019 роз`яснив, що на підставі статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відсутність у справі будь-якого доказу, як-то відеозапису з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої постанови.

Згідно з постановою Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17 правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.

З огляду на наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КУпАП, не може бути доведена поза розумним сумнівом у зв`язку з неконкретизованістю правила (правил) дорожнього руху, що ставились би йому в провину.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6951730 від 07.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 127 КУпАП підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 517,80 грн.

Керуючись статтями 243-246 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6951730 від 07.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 127 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Нацональної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 517,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ