Справа № 300/5110/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/5110/22 пров. № А/857/7217/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів,

суддя (судді) в суді першої інстанції Чуприна О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці, в якому просив: визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2022/002324; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA206050/2022/000074/2 від 29 серпня 2022 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару: «Інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, іншими видами спорту…», та обраний метод його визначення, а саме основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним), внаслідок чого прийнято оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2022/002324 та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206050/2022/000074/2 від 29 серпня 2022 року. Cтверджує, що на підставі рахунку-проформи № 241120211 від 24 листопада 2021 року та рахунку-фактури (інвойсу) № АFI21004 від 24 листопада 2021 року оплатив нерезиденту повну вартість товару через банківську установу на банківський рахунок продавця на загальну суму 26226,00 доларів США, що підтверджується банківськими платіжними документами від 01 грудня 2021 року та від 18 січня 2022 року. Вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів подані товаросупровідні документи, що підтверджують вартісні характеристики товару, і необґрунтовано витребував додаткові документи, а саме: висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Зазначає, що у відповідача не було підстав вважати, що заявлена митна вартість товару нижча від подібних і аналогічних товарів. Зауважує, що відповідач не вказав обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей; не зазначив, які саме складові митної вартості є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, кількісні та якісні показники підданого митному оформленні товару, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. За вказаних обставин вважає протиправним застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару, оскільки товар правомірно задекларовано за першим методом за ціною товару. Вказує, що збільшення митної вартості з 26226,00 USD до 68153,76 USD суттєво порушує його права.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України № UA206050/2022/002324. Визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України № UA206050/2022/000074/2 від 29.08.2022. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару. Натомість, відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що подані позивачем 29 серпня 2022 року до митного оформлення документи декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура про отримання товару та банківські платіжні документи щодо сплати коштів за нього, за назвою і змістом не відповідали вимогам пунктів 1-4 частини другої статті 53 МК України. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що при коригуванні митної вартості задекларованого позивачем товару митницею безпідставно використано як джерело інформації митну декларацію від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022, оскільки товари, згідно такої декларації поставлені на інших умовах поставки, ніж у позивача, а, отже, не можна вважати їх ідентичними або подібними (аналогічними) товарами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Івано-Франківська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що під час митного оформлення позивачем товару в підтверджуючих документах виявлено розбіжності, а саме: зазначені різні умови поставки в комерційному рахунку, проформі рахунку, комерційній угоді, специфікації до угоди, митній декларації країни відправлення. Вказує, що декларантом, як складову митної вартості заявлено транспортні втрати в розмірі 472615,49 грн, натомість доказів щодо транспортних витрат надано не було. У CMR (міжнародній товаро-транспортній накладній) інформація про перевізника зазначена «AVTOSVIT» ( НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ), а декларантом долучено довідку про транспортні витрати, де вказано фірму «LAMAN» (KA3879AC/BC2584XF). Будь-які договори, рахунки про оплату та акти виконаних робіт для підтвердження транспортних витрат декларантом не долучено. Вважає, що вказані розбіжності впливають на митну вартість товару, а тому було запропоновано позивачу надати додаткові документи: каталоги, інформацію про товар з інтернет-ресурсів, копію митної декларації країни відправлення. Вказує, що декларантом не подано на вимогу митного органу додаткових документів, а саме: висновку про вартісні характеристики, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, тому відсутні підстави для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. За вказаних обставин визначено митну вартість товару за резервним методом з використанням відомостей митної декларації від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022. Вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим на виконання робіт.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що митним органом не надано жодних належних та допустимих доказів впливу розбіжностей умов поставки на митну вартість товару. Вказує, що під час подачі митної декларації декларант чітко зазначив умови поставки товару, які також визначені у контракті, а саме FOB, усі додані до митної декларації документи та фактичні обставини поставки підтвержують, що поставка товару відбулась на вказаних умовах. Зазначає, що вказані відповідачем в оскаржуваному рішенні відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, вказаних у митній декларації та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити ціну товару за основним методом.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 24 листопада 2021 року між ФОП ОСОБА_1 і нерезидентом «ШАНКСІ РЕДЖЕНТ ВОРКС ІНК» (Китайська Народна Республіка), укладено зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу № 24112021 (далі Договір), згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 якого продавець продає покупцю спортивне обладнання відповідно до специфікації до цього договору (а.с.43-45, том 1).

Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 Договору, поставка товарів здійснюється на умовах «FCA» (доставка вантажу, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до місця (Тяньцзінь, Китай) («Порт призначення») відповідно до правил Інкотермс 2010.

Ціни за товари визначені у Специфікації до цього договору, яка є невід`ємною частиною цього договору (підпункт 4.1 пункт 4 Договору).

Згідно з підпунктом 5.2 пунктом 5 Договору оплата здійснюється у доларах США за договором відповідно до специфікації до цього договору на банківський рахунок.

На виконання вищевказаного Договору № 24112021 від 24 листопада 2021 року складено рахунок-фактуру (інвойсу) № АFI21004 від 24 листопада 2021 року, специфікацію від 25 листопада 2021 року на спортивне обладнання та товарну накладну від 24 листопада 2021 року на загальну суму 26 226,00 доларів США на поставку товару:

- AFI-180-2 Пряма штанга, 180 см, діаметр 28 мм, в кількості 1 650 одиниць, вартість за одиницю 12,0000 доларів США, на загальну вартість 19 800,00 доларів США;

- AFI-120-2 W-подібна штанга, 120 см, діаметр 28 мм, в кількості 600 одиниць, вартість за одиницю 9,0000 доларів США, на загальну вартість 5 400,00 доларів США;

- AFI-FM-24 Модульне підлогове покриття 24 квадратних футів, в кількості 108 наборів, вартість за одиницю 9,5000 доларів США, на загальну вартість 1 026,00 доларів США.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Адель Сервіс» на виконання умов договору на проведення митно-брокерської діяльності в інтересах позивача подано до Івано-Франківської митниці електронну митну декларацію №/2022/011153 від 29 серпня 2022 року, якою задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, іншими видами спорту. Спортивний снаряд для підняття ваги у важкій атлетиці та пауерліфтингу. Гриф штанги металевий стрижень різного діаметру. На його кінці надягають диски, а основа служить для утримання штанги в руках. Навантаження закріплюється за допомогою втулок і замків:

- AFI-180-2 Прямий Гриф, 180 см, діаметр 28 мм, в кількості 1 650 штук, прямий універсальний варіант, підходить для більшості вправ;

- AFI-120-2 W-образний Гриф, 120 см, діаметр 28 мм, в кількості 600 штук, забезпечує більш природне положення зап`ястя при підйомі штанги на біцепс;

- покриття для підлоги, для занять фізкультурою або фітнесом, з ЕVA (полівінілацетату) у вигляді пластин з вирізаними по краях виступами для з`єднання типу «пазл» AFI-FM-24, матовий килимок для підлоги (мат-пазл) Floor Mat-24SQ FT кількість 108 штук, чорного кольору, розмірами 600х600х19 мм.

Фірма виробник Shanxi Regent Works Inc. «ШАНКСІ РЕДЖЕНТВОРКС ІНК.» (Китайська Народна Республіка, «СN») (а.с.79-80, том 1).

В зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а саме згідно з рахунком-фактурою №від 24 листопада 2021 року, за ціною 26 226,00,00 доларів США.

Окрім вказаного, судом першої інстанції встановлено, та не заперечується сторонами, що декларантом одночасно із митною декларацією надано відповідачу такі документи:

- пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 08 січня 2021 року (а.с.27, том 1);

- рахунок-проформа (Proforma invoice) № 241120211 від 24 листопада 2021 року (а.с.85, том 1);

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) АFI22004 від 24 листопада 2021 року (а.с.88, том 1);

- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR № 76382 від 18 серпня 2022 року (а.с.89, том 1);

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 22С1401АО144/00006 від 06 січня 2022 року (а.с.34, том 1);

- банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 01 грудня 2022 року та від 18 січня 2022 року (а.с.35, том 1);

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація б/н від 25 листопада 2021 року (а.с.39, том 1);

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 24112021 від 24 листопада 2021 року (а.с.43-45, том 1);

- копія митної декларації країни відправлення № 00013024 від 11 січня 2022 року (а.с.47-49, том 1).

Відповідач підтвердив обставину подання всіх вказаних документів у відзиві на позов, долучивши їх засвідчені копії, перелік яких визначений у графі 44 електронної митної декларації UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року (зворотній бік а.с.71, том 1).

29 серпня 2022 року митним органом розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: каталоги, інформацію про товар з інтернет ресурсів; копію митної декларації країни відправлення; у разі відсутності таких документів експертний висновок про вартість товару, підготовлений спеціальною експертною організацією (а.с.94, том 1).

На вимогу митниці декларант надіслав банківські платіжні документи, рахунок проформу, експортну декларацію, відомості із інтернет-ресурсів про товар і його вартість, цінову довідку від 25 серпня 2022 року (а.с.85, 86, 104-114, 115-117, том 1), та одночасно повідомив про неможливість надати інші документи для підтвердження митної вартості товару (а.с.74, том 1).

Івано-Франківська митниця за результатами розгляду поданої електронної митної декларації від 29 серпня 2022 року та доданих до неї документів, відмовила у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до Картки відмови відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2022/002324 (а.с.24-25, том 1).

Згідно з даними оскаржуваної Картки «Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій статті 53 Митного кодексу України (електронна відповідь декларанта про відсутність можливості надання запитуваних документів). Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Заявлена вартість даних товарів нижча від подібних і аналогічних товарів. Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції. Відповідно до вимог частини 6 статті 54 Митного кодексу України, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно зі статтею 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (статті 60 Митного кодексу України) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в (статті 62 Митного кодексу України) та методу 2г (статті 63 Митного кодексу України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація № 209140/2022/46022 від 30 травня 2022 року» (а.с.24-25, том 1).

У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA206050/2022/000074/2 від 29 серпня 2022 року, в графі 33 якого в розділі «обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначені ті ж причини, що й у Картці відмови (а.с.22-23, том 1).

При цьому, Івано-Франківською митницею за резервним методом скориговано задекларовану митну вартість товару (26 226,00 USD) і визначено її в розмірі (68 153,76 USD).

Позивач на підставі оскаржуваного Рішення 30 серпня 2022 року подав декларацію № UA206050/2022/011185, в графі 43 якої метод визначення митної вартості позначив « 6», при цьому в графі 47 нарахування платежів визначив із скоригованих відповідачем показників (а.с.102, том 1).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України № 4495-VІ від 13 березня 2012 року (далі МК України).

Митне оформлення за правилами регулювання положень частини 1 статті 248 МК України розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).

Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Аналіз частин 1 та 2 статті 53 МК Кодексу дає підстави для висновку, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно з вимогами частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині 2 статті 58 МК України передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з частинами 4 і 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.

Відповідно до статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Із наведених положень слідує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Підставою для витребування додаткових документів можуть бути виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації. При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів у разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митний орган може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Із матеріалів справи слідує, що митну вартість імпортованого товару, яка вказана декларантом у графі 43 митної декларації № UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року, визначено за основним (1) методом (а.с.79-80, том 1).

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації № UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року митної вартості товару та обраного методу її визначення (за ціною договору), разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу спортивного обладнання № 24112021 від 24 листопада 2021 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) і нерезидентом Shanxi Regent Works Inc. («СN», Китайська Народна Республіка) (продавець), та доповнення до нього специфікація б/н від 25 листопада 2021 року (а.с.39, 43-45, том 1);

- пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 08 січня 2021 року (а.с.27, том 1);

- рахунок-проформа (Proforma invoice) № 241120211 від 24 листопада 2021 року (а.с.85, том 1);

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) АFI22004 від 24 листопада 2021 року (а.с.88, том 1);

- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR № 76382 від 18 серпня 2022 року (а.с.89, том 1);

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 22С1401АО144/00006 від 06 січня 2022 року (а.с.34, том 1);

- банківські платіжні документи, що стосуються товару б/н від 01 грудня 2022 року на суму 10 567,80 USD та від 18 січня 2022 року на суму 24 658,20 USD (а.с.35-36, том 1);

- копія митної декларації країни відправлення № 00013024 від 11 січня 2022 року (а.с.47-49, том 1).

- інформацію з інтернет-ресурсів (а.с.104-114, том 1);

- цінову довідку Івано-Франківської торгово-промислової палати № В-326 від 25 серпня 2022 року (а.с.115-117 том І).

Вищевказані документи підтверджують факт виконання зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу спортивного обладнання № 24112021 від 24 липня 2021 року на загальну суму 26 226,00 доларів США:

- AFI-180-2 пряма штанга, 180 см, діаметр 28 мм, в кількості 1 650 одиниць, вартість за одиницю 12,0000 доларів США, на загальну суму 19 800,00 доларів США;

- AFI-120-2 W-подібна штанга, 120 см, діаметр 28 мм, в кількості 600 одиниць, вартість за одиницю 9,0000 доларів США, на загальну суму 5 400,00 доларів США;

- AFI-FM-24 модульне підлогове покриття 24 квадратних футів, в кількості 108 наборів, вартість за одиницю 9,5000 доларів США, на загальну суму 1 026,00 доларів США.

Зазначені документи містять реквізити сторін: продавця Shanxi Regent Works Inc. («СN», Китайська Народна Республіка) та покупця ФОП ОСОБА_1 , особисті підписи, а також відтиск печатки фірми (нерезидента) продавця. Окрім цього, такі документи містять детальний опис товару, який дає можливість ідентифікувати його, а також кількість та ціну товару.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що подані декларантом позивача 29 серпня 2022 року до митного оформлення документи декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура про отримання товару та банківські платіжні документи щодо сплати коштів за нього, за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1-4 частини другої статті 53 МК України.

Банківські платіжні документи від 01 грудня 2021 року і від 18 січня 2022 року, які стосуються товару, підтверджують факт виконання покупцем зобов`язання щодо оплати за товар, що відповідає правовій природі договору-купівлі продажу та реальному характеру його виконання (а.с.35-36, том 1).

Матеріалами справи підтверджується, що товари за зовнішньоекономічним договором (контрактом) купівлі-продажу № 24112021 від 24 листопада 2021 року, рахунком-проформою (Proforma invoice) № 241120211 від 24 листопада 2021 року та специфікацією № 25112021 від 25 листопада 2021 року (а.с.28, 39, 43-45 том 1) були ввезені позивачем на митну територію України двома поставками, які проходили митне оформлення окремо.

При цьому, ряд документів, серед яких рахунок-проформа (Proforma invoice) № 241120211 від 24 листопада 2021 року, банківські платіжні документи від 01 грудня 2021 року і від 18 січня 2022 року та митна декларація країни відправлення № 00013024 від 11 січня 2022 року (а.с.28, 36, 36, 47-49, том 1) відображають інформацію про весь товар за договором купівлі-продажу № 24112021 від 24 листопада 2021 року загальною вартістю 35 226,00 USD. В той час всі інші документи, зокрема але не виключно пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 08 січня 2021 року, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) АFI22004 від 24 листопада 2021 року і міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR № 76382 від 18 серпня 2022 року (а.с.27, 88, 89, том 1), відображають інформацію про одну поставку за вищевказаним договором, яка і є предметом дослідження у спірних правовідносинах, та по якій 29 серпня 2022 року мало місце оформлення митної декларації № UA206050/2022/011153 (а.с.54-56, том 1).

В матеріалах справи наявна інша (друга) електронна митна декларація № UA206050/2022/011245 від 31 серпня 2022 року (а.с.220, том 1), згідно з якою ФОП ОСОБА_1 через два дні від першого оформлення (29 серпня 2022 року) задекларовано для митного оформлення решту товару, який ввозиться на територію України, а саме: «Інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, іншими видами спорту. Спортивний снаряд для підняття ваги у важкій атлетиці та пауерліфтингу», попередньо визначивши митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а саме згідно з рахунком-фактурою № AF121004 від 24 листопада 2021 року, за ціною 9000,00 USD (а.с.220, том 1).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що суми числових значень за двома поставками (26226,00 USD + 9000,00 USD) точно відображають відомості рахунку-проформи (Proforma invoice) № 241120211 від 24 листопада 2021 року щодо загальної вартості придбаного товару за контрактом (35226,00 USD), та по яких позивачем у відповідача оформлено дві різні митні декларації - № UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року і № UA206050/2022/011245 від 31 серпня 2022 року.

В межах одного контракту мала місце оплата (35226,00 USD) двома банківськими платежами за товар по рахунку-проформі (Proforma invoice) № 241120211 від 24 листопада 2021 року, що проведено 01 грудня 2022 року на суму 10567,80 USD та 18 січня 2022 року на суму 24 658,20 USD відповідно (а.с.35, 36 том І);

Стосовно доводів митного органу в частині неправильного зазначення у рахунку-фактурі № AFІ 21004 від 24 листопада 2022 року авансового платежу за товар в розмірі 30% від вартості товару 26 226,00 USD, що складає 10 567,00 USD, оскільки правильним є 7 867,70 USD (30% від 26 226,00 USD), то суд апеляційнох інстанції вважає це очевидною помилкою, яка, у спірному випадку, не впливає на вартість задекларованого товару.

Така помилка міститься у розділі авансовий платіж, а не в розділі вартість товару згідно рахунку-фактури № AFІ 21004 від 24 листопада 2022 року. Така помилка не змінює загальну вартість товару в значенні 26 226,00 USD.

Відповідач, ні на час проведення процедури розмитнення товару: «Інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, іншими видами спорту…», ні на час судового розгляду в цій справі, не подав суду доказів недостовірності відомостей щодо ціни товару (вартісних характеристик), зазначених у поданих разом з митною декларацією № 206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року документах, отриманих в установленому законом порядку.

Перебування у віданні відповідача інформації про декларування в один місяць (серпень 2022 року) і практично в один період (із розбіжністю в два дні) товару через один зовнішньоекономічний контракт двома різними митними деклараціями (№ UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року і № UA206050/2022/011245 від 31 серпня 2022 року), на переконання суду апеляційної інстанції, мало б виключити виникнення таких сумнівів.

А тому, у спірному випадку відсутні підстави для висновку про неподання декларантом документа, визначеного пунктом 8 частини другої статті 53 МК України, зокрема, висновку про вартісні характеристики товарів, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Також, у апеляційній скарзі скаржником зазначено, що подані декларантом документи містять розбіжності у відомостях, що підтверджують митну вартість товару, а саме: зазначено різні умови поставки в комерційному рахунку, проформі рахунку, комерційній угоді, специфікації до угоди, митній декларації країни відправлення.

Так, в графі 20 митної декларації № 206050/2022/011153 визначено умови поставки «FОВ». Згідно з підпунктом 3.3 пункту 3 умов договору від 24 листопада 2021 року за № 24112021 «поставка товарів здійснюється на умовах «FCA» (доставка вантажу, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до місця (Тяньцзінь, Китай) («Порт призначення») відповідно до правил Інкотермс 2010». Натомість у інвойсі товарній накладні, в рахунку-фактурі та декларації зазначено «FOB» XINGANG.

За аргументами скаржника, вказані розбіжності впливають на митну вартість товару.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи необгрунтованими з огляду на наступне.

Інкотермс (англ. Incoterms, International commercial terms) це офіційні правила, розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі. Метою Інкотермс є забезпечення єдиного набору міжнародних правил для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі.

Відповідно до Інкотермс-2010 термін «FOB (… named port of shipment) англ. Free On Board, або Франко борт (… назва порту відвантаження)» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом. Тобто, при постачанні товару на умовах FOB за рахунок продавця мають бути вчинені наступні дії: контроль безпеки, перевірка якості, кількості, ваги, розміру, пакування, маркування товару, отримання ліцензії, дозволу, виконання експортних митних формальностей, навантаження та доставка товару в порт відвантаження і навантаження товару на судно в порту відвантаження, тоді як покупець несе витрати на доставку товару з порту відвантаження, виконання транзитних та імпортних митних формальностей.

Термін «FCA (…named place) англ. Free Carrier, або Франко перевізник (…назва місця)» згідно із Інкотермс-2010 означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження і розвантаження товару в даному місці. Якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе. Таким чином, під час постачання товару на умовах FCA контроль безпеки, перевірка якості, кількості, ваги, розміру, пакування, маркування товару, виконання експортних митних формальностей, а також навантаження товару на транспортний засіб, якщо відвантаження здійснюється в приміщенні продавця, доставка товарів до місця поставки (наприклад, морському перевізнику, указаному покупцем) здійснюються за рахунок продавця, а покупцем сплачується навантаження товару на транспортний засіб, якщо відвантаження здійснюється не в приміщенні продавця; виконання транзитних та імпортних митних формальностей; доставка товару.

Отже, термін «FOB» регулює договірні відносини, за яких продавець не оплачує основне перевезення товару. Термін використовується лише для водного транспорту. За умов поставки FOB відповідальність за вантаж переходить від продавця на покупця після розміщення вантажу на борту судна, основне перевезення (морський фрахт) оплачує покупець.

Водночас згідно з умовами «FCA» відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.

Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 договору № 24112021 від 24 листопада 2021 року поставка товарів здійснюється на умовах «FCA» (доставка вантажу, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до місця (Тяньцзінь, Китай) («Порт призначення») відповідно до правил Інкотермс 2010 (а.с.43, том 1).

Водночас, в інвойсі № AFІ21004 від 24 листопада 2021 року, в специфікації від 25 листопада 2021 року та в митній декларації країни відправлення № 00013024 від 11 січня 2022 року вказано умови поставки «FOB» XINGANG (а.с.38, 39, 50, том 1).

Так, разом із митною декларацією UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року декларант надав митному органу довідку ТОВ «Ламан Шипінг» № 240822-1 від 24 серпня 2022 року про транспортні витрати на перевезення вантажу, а саме: морське перевезення вантажу за межами державного кордону України; транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України; міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України (а.с.37, 80 том І).

Проаналізувавши зміст поданих разом з митною декларацією UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року документів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що поставка товару «Інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, іншими видами спорту…» фактично здійснена на умовах «FOB».

Щодо зазначення у договорі № 24112021 від 24 листопада 2021 року умов поставки товару «FCA», то це є помилкою, допущеною продавцем, на підтвердження чого позивачем надано суду лист нерезидента Shanxi Regent Works Inc. («СN», Китайська Народна Республіка) від 30 грудня 2022 року (а.с.154).

Крім того, із матеріалів справи слідує, що саме ТОВ «Ламан Шипінг» надавало позивачу послуги щодо транспортування товару, про що вказують відомості довідки № 240822-1 від 24 серпня 2022 року (а.с.37, том 1).

Водночас, як свідчить зміст довідки ТОВ «Ламан Шипінг» від 03 січня 2022 року № 030122-2, перевезення вантажу для ФОП ОСОБА_1 оплачено в повному обсязі, претензій до отримувача немає. Також, згідно з договором про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-03112020, компанія ТОВ «Ламан Шипінг» має право при необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями (а.с.155, том 1).

З огляду на вище вказане, суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими доводи скаржника щодо ненадання позивачем належних доказів на транспортування задекларованого товару, оскільки декларантом долучено до митної декларації міжнародну автотранспортну накладну № СМR76382 від 18 серпня 2022 року, згідно якої перевізником значиться «ТзОВ Автосвіт». Зважаючи на те, що ТОВ «Ламан Шипінг» не позбавлене можливості залучати для виконання своїх зобов`язань перед позивачем за договором інші транспортні організації, що не спростовано відповідачем у спірному випадку, суд вважає належними документи, подані позивачем на підтвердження транспортних витрат.

Колегія суддів також зауважує, що в електронному повідомленні від 29 серпня 2022 року про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, Івано-Франківська митниця не вказала, яка саме невідповідність виявлена в документах, які підтверджують митну вартість товару, що об`єктивно позбавило можливість декларанта надати власні пояснення для спростування виявленої митним органом невідповідності умов поставки товару під час митних консультацій (а.с.94, том 1).

Також необгрунтованою є вимога митного органу надати декларантом експертний висновок про вартість товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, оскільки такий висновок не може усунути виявлену в документах невідповідність саме умов поставки товару.

Щодо застосування відповідачем у спірному випадку резервного методу (стаття 64 МК України) та відсутності можливості послідовного використання методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за статтями 59 і 60 Митного кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Оскільки за приписами частини 2 статті 64 МК України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті Кодексу (резервний метод), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, то колегія суддів відзначає, що при розгляді справи Митниця подала відомості із відповідного програмного забезпечення «Центральна база даних» Державної митної служби України «Рівень цін по Центральній базі Даних (ЦБД)» (а.с.95, 98-101, том 1).

Саме такими відомостями із Центральної бази Даних Івано-Франківська митниця обґрунтовує доводи на підтвердження опрацювання цінової політики.

Як встановлено судом першої інстанції, зміст графи 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товарів № UA206050/2022/000074/2 від 29 серпня 2022 року містить посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), із зазначенням відомостей митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, а саме інша митна декларація від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022 (а.с.23, том 1).

Із вказаного відстеження неможливо зробити висновок, чи здійснено пошук аналогічного, чи ідентичного товару, в тому числі за фактичними обставинами, оскільки відповідачем обрано умови пошуку «100 найдешевших за кг» та не обрано «100 найдешевших за одиницю», не зважаючи на те, що товар заявлений позивачем до розмитнення за одиницю.

Доказів здійснення пошуку «100 найдешевших за одиницю» відповідач суду не надав.

Відповідач не врахував, що за декларацією позивача митна вартість товару, поданого до митного оформлення, становила 26 226,00 USD, а в митній декларації від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022 така вартість визначена в сумі 16 000,00 USD. За загально визначеним правилом «чим більша кількість придбаного товару тим менша ціна за його одиницю». Вказана обставина впливає на спірні правовідносини, однак відповідач належних пояснень не подав.

Відмінною є і загальна вага товару за такими деклараціями, зокрема, позивач декларує 18821,80 кг, а за вказаною відповідачем декларацією лише 4500,00 кг.

Вказані відомості про відстеження свідчать про різні умови поставки товару згідно іншої митної декларації від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022 у порівнянні до умов поставки товару у випадку, що розглядається судом. Зокрема згідно митної декларації від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022 визначено умови поставки «ЕХW», при цьому задекларований товар, поставлений позивачу на умовах поставки «FOB».

«Free on Board / Вільно на борту» (FOB) означає, що обов`язки продавця вважаються виконаними після його поставки товару на борт судна, призначеного продавцем, у пойменованому порту відвантаження.

«Ex Works / Франко завод» (EXW) означає, що обов`язки продавця щодо поставки вважаються виконаними після того, як він надав покупцеві товар на своєму підприємстві (фабриці, складі, заводі). Крім того, продавець не відповідає за вантаження товару і надані покупцем транспортні засоби, а також не відповідає за очищення товару від мит, якщо не було домовленості про інше.

Колегія суддів зазначає, що обрання тої чи іншої умови поставки («FOB», «EXW») суттєво впливають на вартість товару за контрактом. Під час розгляду справи відповідач не пояснив, яким чином ним співставлено такі різні умови поставок і як це враховано при коригуванні митної вартості товару.

Крім того, за спірним митним оформленням позивач декларував три предмети (товари), які частинами спортивних снарядів та спорядження, зокрема, пряма і W-подібна штанги та модульне підлогове покриття, в той же час, як свідчить графа 31 митної декларації від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022 в іншому (порівнюваному) випадку здійснювалося митне оформлення готових, повністю укомплектованих виробів, зокрема, «набір поліуретанових гантелей 2, 5-25 кг», «гриф Z-BAR», «гриф T-BAR», «ручка для тренажера (різних моделей і модифікацій)», «стійка для грифів (різних моделей і модифікацій)», «стійка для гантелей горизонтальна (різних моделей і модифікацій)», «лавка регульована (різних моделей і модифікацій)», «тренажер жим від грудей на вільній тязі (різних моделей і модифікацій)», «тренажер тяга на себе на вільній тязі (різних моделей і модифікацій)», «бігова доріжка», «велотренажер», «олімпійські диски (різних моделей і модифікацій)», «гантелі (різної ваги, моделей і модифікацій)», «лавка для пресу», «килимок для фітнесу» тощо.

Є очевидним, що вказана інша поставка мала місце по митному оформленню партії із повністю готових, зібраних і готових до експлуатації спортивного інвентарю, спортивних снарядів і тренажерів, що явно повинно бути дорожчим від вартості товару, які ввозив позивач, який є лише складовою таких снарядів та інвентарю відповідно.

Таким чином при коригуванні митної вартості задекларованого позивачем товару митницею безпідставно використано як джерело інформації митну декларацію від 30 травня 2022 року за № UA209140/2022/46022, оскільки товари, згідно з такою декларації поставлені на інших умовах поставки, ніж у позивача, а, отже, їх не можна вважати ідентичними або подібними (аналогічними) товарами.

Суд першої інстанції звертає увагу на положення пункту 2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України за № 598 від 24 травня 2012 року, за змістом яких у рішенні про коригування орган доходів і зборів:

- поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо;

- у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у обрахунку скоригованої вартості порушив правила, встановлені для складання рішень про коригування митної вартості, адже, митний орган знівелював різницю в якісних, кількісних показниках та виду товару, що завозився позивачем, від тих випадків, які використані у оскаржуваних рішеннях

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано до митного органу належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Натомість, оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206050/2022/000074/2 від 29 серпня 2022 року не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 804/2061/17.

Таким чином, контролюючим органом не доведено, що подані позивачем документи не підтверджують митну вартість товару, а також те, що позивач мав надати саме ті документи, які витребувано митним органом (загальна вимога надати банківські чи інші бухгалтерські документи, що підтверджують вартість самого товару, або за їх відсутності - висновок експертної організації), з огляду на зауваження щодо розбіжностей в митній декларації та долучених до неї документах щодо умов поставки (тобто фактично щодо можливого понесення позивачем додаткових витрат, які мали б бути включені до митної вартості товару тощо).

Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може бути самостійною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю (іншим обраним законним методою) та, як наслідок, коригування митної вартості таких товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Суд апеляційної інстанції вказує на право декларанта (його уповноваженої особи) визначити митну вартість за основним методом. При визначенні вартості товару особа має надати митному органу необхідні і достатні відомості про митну вартість, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних.

Проте, митниця не спростувала належними і допустимим доказами відомості, зафіксовані в документах, наданих митному органу разом з митною декларацією № UA206050/2022/011153 від 29 серпня 2022 року.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2022/002324 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA206050/2022/000074/2 від 29 серпня 2022 року в порушення пунктів 1, 2 і 4 частини другої статті 55 МК України не містить:

- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, заявленої декларантом;

- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України № UA206050/2022/002324 та визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України № UA206050/2022/000074/2 від 29 серпня 2022 року.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Із матеріалів справи слідує, що на підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем долучено: договір № 2022/26 від 18 жовтня 2022 року про надання професійної правничої допомоги, укладений між адвокатом Дрогомирецьким І.М. та ФОП ОСОБА_1 (а.с.59-61, том 1); ордер на надання правової допомоги серії АТ № 1033533 від 07 грудня 2022 року (а.с.62, том 1); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001503 від 10 квітня 2019 року; копію акта приймання-передачі послуг від 26 січня 2023 року за договором про надання професійної правничої допомоги № 2022/26 від 18 жовтня 2022 року (а.с.24, том 2); платіжну інструкція № 163 від 26 січня 2023 року про сплату за послуги за договором про надання професійної правничої № 2022/26 від 18 жовтня 2022 року в сумі 7000,00 гривень, отримувач ОСОБА_2 (а.с.25, том 2).

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 26 січня 2023 року за договором про надання професійної правничої допомоги № 2022/26 від 18 жовтня 2022 року адвокатом Дрогомирецьким І.М. надано такі адвокатські послуги: проведення попереднього аналізу справи, у тому числі ознайомлення з матеріалами справи, збір інформації та документів, оформлення доказової бази відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України; підготовка позовної заяви; опрацювання поданого відповідачем відзиву на позов та підготовка відповіді на відзив на позов. Загальна вартість наданих послуг складає 7000,00 грн без ПДВ (а.с.24, том 2).

Оцінюючи характер наданої адвокатом Дрогомирецьким І.М. правничої допомоги відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги № 2022/26 від 18 жовтня 2022 року та згаданого акта приймання-передачі послуг від 26 січня 2023 року, колегія суддів виходить із наступного.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справ.

Окрім цього, зібрані представником позивача та подані суду докази не становили значний обсяг та в своїй основі складалися з тих документів, які були долучені позивачем митному органу в процесі митного оформлення товару.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача, є дещо завищеним та неспівмірним із складністю і характером цієї справи.

Таким чином, оскільки предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що розмір вказаних витрат має бути зменшений з 7000,00 грн до 4000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що Івано-Франківською митницею в апеляційній скарзі не доведено необхідності зменшення розміру вказаної суми, оскільки доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, поданому до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці на користь ФОП ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі № 300/5110/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року.