Справа № 460/1549/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/1549/22 пров. № А/857/10870/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року (головуючого судді Щербакова В.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне повний текст рішення складено 14.02.2023) у справі №380/1919/23 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 28.01.2022 звернувся в суд з позовом до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ухвалою суду замінено відповідача на правонаступника Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративного - господарського штрафу від 29.12.2021 №325326 та №325325.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року задоволено позов частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.12.2021 року №325326. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що передаючи транспортний засіб в користування, позивач повинен був отримати тимчасовий реєстраційний талон згідно Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 №379 який є єдиним належним і допустимим доказом того, що ФОП ОСОБА_1 передав транспортний засіб у користування ТОВ «БетПроектБуд» та не є перевізником. Вказує, що про договір оренди транспортного засобу від 03.11.2021 між позивачем та ТОВ «БетПроектБуд» апелянт дізнався із змісту позовної заяви, а згідно з Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ «БетПроектБуд» керівником, засновником та кінцем бенефіціаром власником є саме ОСОБА_1 , а тому укладення такого договору ймовірно дає підстави ФОП ОСОБА_1 уникнути відповідальності згідно постановою №325326 від 29.12.2021.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 01.10.2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець..

Відповідно до направлення на рейдову перевірку №0013873 від 29.11.2021 інспекторами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на території Житомирської області була проведена рейдова перевірка транспортних засобів щодо дотримання Закону України «Про автомобільний транспорт», положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, Правил надання послуг пасажирського перевезення автомобільного транспорту, з 29.11.2021 по 05.12.2021.

01.12.2021 інспекторами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в м. Новоград-Волинський була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 із причіпом Carnehl, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , власником яких на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 є ОСОБА_1

01.12.2021 інспекторами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в м.Новоград-Волинський була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_5 із причіпом NFP-EUROTRAIlER, номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_3 власником яких на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 є ОСОБА_1 .

За результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт №297938 та №297937, зі змісту яких вбачається, що під час перевірки вищезазначених транспортних засобів автомобілів DAF, виявлено порушення, а саме: надавання послуг з перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: - в акті перевірки №297938 зазначено, що водій під час надання послуг з перевезення вантажу не надав для перевірки товарно-транспортну накладну, встановленої форми, передбаченої п.11.1 Наказу Міністерства Транспорту України №363 від 14.10.1997; - в акті перевірки №297938 зазначено, що водій під час надання послуг з перевезення вантажу надав для перевірки накладну, в якій не зазначено автомобільного перевізника.

Подільське міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567, надіслало за належністю до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, для подальшого розгляду та вжиття заходів, за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Повідомленням Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки повідомило позивача щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (надіслане 20.12.2021 ідентифікатор поштового відправлення 816).

29.12.2021 начальником Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №325326. Відповідно до постанови, ураховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 допущено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з нього адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

29.12.2021 начальником Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №325325. Відповідно до постанови, ураховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 допущено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з нього адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо винесення постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що слід визнати протиправною постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.12.2021 №325326.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-III).

Згідно статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

У відповідності до абзаців 3, 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведені норми Закону №2344-III вказують на те, що суб`єктом відповідальності, передбаченої статтею 60 цього ж Закону, є саме автомобільний перевізник.

Згідно частини 1 статті 33 Закону № 2344-ХІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

За текстом частини 1 статті 34 закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.

Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до статті 53 Закону № 2344-ХІІ при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати, зокрема сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Враховуючи наведена на думку суду відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами та приписи статті 60 Закону № 2344-III передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

З матеріалів справи судом встановлено, що власником транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 із причіпом Carnehl, номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .

Разом з тим, відповідно до товарно-транспортної накладної №16557 від 01.12.2021, на підставі якої надавались послуги з перевезення вантажу транспортним засобом, перевізником зазначено ОСОБА_4 , також видаткова накладна №16557 від 01.12.2021 вказує що покупцем Щебінь5*20покращений є Хільчук.

Згідно Договору оренди транспортного засобу від 03.11.2021, який укладений між позивачем та ТОВ «БетПроектБуд» ОСОБА_1 передав ТОВ «БетПроектБуд» в користування користувача транспортні засоби для його використання в повсякденній господарській діяльності, що підтверджує акт приймання-передачі об`єктів оренди від 03.11.2021 та Акт здачі-приймання робіт від 30.11.2021 №56 вартість наданих послуг з оренди транспортних засобів становить 19769,20 грн., оплатність яких підтверджена платіжним дорученням №1102 від 30.11.2021.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III щодо перевезення в даному випадку, оскільки не здійснював перевезення вантажу 01.12.2021, а вказані документи не представлялися при перевірці та не доводилися до відома відповідача, однак вони у сукупності додатково підтверджують помилковість застосування штрафу до позивача, який не є у цих правовідносинах перевізником.

Щодо зауваження відповідача про те, що відповідно до Інструкції №379 (наказ МВС №379 від 11.08.2010 «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за №123/18861), оформлення тимчасового реєстраційного талону є єдиним належним і допустимим доказом передання транспортного засобу, то колегія суддів вважає таке необґрунтованим.

Вказана Інструкція є підзаконним актом і лише встановлює порядок реалізації власником транспортного засобу, який передав право користування і (або) розпорядження ним іншій особі, права на оформлення тимчасового реєстраційного талону.

Крім того, згідно з пунктом 6.1 Інструкції видача тимчасових реєстраційних талонів на ТЗ проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 16, 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 за №1388.

У свою чергу абз. 4 пункту 16 Порядку передбачає, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Зазначені норми права вказують на те, що тимчасовий реєстраційний талон видається виключно за бажанням власника або особи, якій передано транспортний засіб, його оформлення не є обов`язковим.

Відтак ненадання водієм в ході рейдової перевірки тимчасового реєстраційного талону не свідчить про відсутність факту передачі транспортного засобу від власника іншій особі чи про незаконність такої передачі, а також не спростовує відомостей про особу автомобільного перевізника, зазначених у ТТН.

При цьому, відповідно до пункту 2 2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття права користування транспортним засобом.

У контексті спірних правовідносин колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023 у справі №560/514/22.

Так, колегія суддів (касаційної інстанції) погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст.ст. 33, 50 Закону №2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися), як на тому акцентує відповідач.

На місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону № 2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої ст. 60 Закону №2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до ст. 60 Закону №2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року по справі №240/22448/20, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права в частині оскарження з урахуванням статті 308 КАС України, а відповідач, як під час оформлення матеріалів справи про порушення, так і під час розгляду справи про порушення, не забезпечив належного з`ясування дійсної особи перевізника, не відібрав жодних письмових пояснень у водія транспортного засобу, та не направляв запитів про надання інформації до інших контролюючих органів, які можуть володіти інформацію про осіб, що використовують транспортні засоби у своїй господарській діяльності, відповідно наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апелянта, що договір оренди транспортного засобу від 03.11.2021 між позивачем та ТОВ «БетПроектБуд» є укладеним ймовірно для уникнення відповідальності згідно постановою №325326 від 29.12.2021 є необгрунтованими, оскільки не підтверджені належними та достовірними доказами.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі №460/1549/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 11.10.2023