Справа № 160/17955/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про зобов`язання вчинити певні дії,-
20.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Державної податкової служби України щодо неприйняття Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи, поданого ОСОБА_1 (36218316) 14.11.2022 року протиправним;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області та Державну податкову службу України прийняти Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи, поданого ОСОБА_1 (36218316) 14.11.2022 року, датою його фактичного подання 14.11.2022 року.
В обгрунтування позовних вимог представником позивача вказано наступне. У зв`язку з укладенням 28.03.2022 року договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та позивачем щодо продажу акції останнього у ТОВ «Beauty Sales House», позивачем подано Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи утворення без статусу юридичної особи із зазначенням дати відчуження прав власності на акції ТОВ «Beauty Sales House». Однак, відповідачем не прийнято вказане Повідомлення, так як виявлено помилки: «Документ не відповідає всім вимогам електронного документа, оскільки виявлено недостовірність обов`язкових реквізитів щодо дати ліквідації або відчуження майнових прав». При цьому, положення пп.39-2.5.5 п.39-2.5 ст. 39 ПК України не містять у собі підстав для неприйняття/відмови у прийнятті повідомлення та/або до реквізитів такого повідомлення. Тобто, відповідачем було відмовлено у прийнятті Повідомлення протиправно та з порушенням норм встановленого законодавства. Окрім того, причини, зазначені у квитанції №2 не дають позивачу змоги подати Повідомлення повторно, оскільки не розкривають дійсних підстав відмови у прийнятті такого Повідомлення.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, а подане позивачем Повідомлення таким, що складене у відповідності до вимог законодавства України та, яке має бути прийнятим відповідачем днем його фактичного подання, тобто 14.11.2022 року.
Ухвалою від 25.07.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
25.08.2023 року до суду надійшли відзиви від ГУ ДПС у Дніпропетровській області та ДПС України, якими заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Так, фізичні особи резиденти України ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_2 уклали 28.03.2022 року договір купівлі-продажу акцій ТОВ «Beauty Sales House», якими володіє ОСОБА_1 у розмірі 99,96%. На підставі вказаного договору внесено зміни до Державного судового реєстру Польщі та відображено нового акціонера ОСОБА_2 . Граничний строк подання Повідомлення 27.05.2022 року. Згідно ІТС «Податковий блок» ОСОБА_2 , у порушення вимог п.п. 392.5.5 ст. 392 ПКУ надала несвоєчасно Повідомлення про набуття частки в 28.03.2022 року договору купівлі продажу між ОСОБА_2 та позивачем щодо продажу акцій останнього у ТОВ «Beauty Sales House» до ДПС України, а саме: 14.11.2022 року №36219072. Згідно позовної заяви ОСОБА_1 надав Повідомлення до ДПС України 14.11.2022 року. З 24.11.2022 року Законом України №2719-ІХ від 03.11.2022 року знято обмеження щодо зупинення перебігу строків, зокрема, щодо подання звітності та/або документів/повідомлень, у т.ч. передбачених ст. 392 ПК України. У зв`язку з тим, що ст. 392 ПК України не визначено статус Повідомлень, як звітності, тому до набрання чинності Закону №2719-ІХ штрафи за неподання таких повідомлень не застосовуються.
Також, відповідачі з посиланням на Перехідні положення ПК України наголошують, що в них відсутня інформація щодо ОСОБА_1 , а саме: надходження заяви щодо неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку та/або повідомлення про неможливість вивезення первинних документів із територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та з територій, тимчасово окупованих збройними формуваннями рф відповідно до п. 69 підрозділу 1- розділу ХХ Перехідні положення ПКУ. Тому, дії відповідачів є правомірними, а позовні вимоги безпідставними.
22.09.2023 року представником ДПС України подано додаткові пояснення по справі, відповідно до яких позивач з огляду на запровадження з 24.11.2022 року фінансових санкцій за несвоєчасне подання такого роду повідомлення, не був обмежений у з`ясуванні причини неприйняття повідомлення та повторного його направлення з виправленням недоліків, що стали підставою для його неприйняття, зокрема, з огляду на його можливість вчинення дій з оформлення спадщини. А відтак, намагання за рахунок судового рішення уникнути відповідальності за до того ж вже несвоєчасно виконаного обов`язку з повідомлення про відчуження частки є таким, що не відповідає принципам адміністративного судочинства.
Ухвалою від 25.09.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ДПС України про здійснення розгляду справи за участі представника ДПС України у судовому засіданні та про залишення позовних вимог без розгляду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Юридичним представником, адвокатом Агатою Вантуш 05.11.2020 року подано до Районного суду Кракова Центра міста в Кракові заяву про реєстрацію суб`єкта господарювання в реєстрі підприємців Товариства з обмеженою діяльністю «Бьюті Сейлс Хаус».
У листопаді 2022 року позивачем подано Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи. Так, розмір частки 99,96%, безпосереднє володіння 99,96%. Дата набуття частки 23.09.2020 року, дата відчуження частки 28.03.2022 року. Розмір частки, що відчужена 99,96%.
Відповідно до квитанції №1 від 14.11.2022 року Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи збережено на центральному рівні. Проінформовано, що через певний час потрібно подбати про прийом квитанції №2.
Квитанцією №2 від 14.11.2022 року повідомлено, що поданий документ не прийнято. Виявлені помилки: документ не відповідає всім вимогам електронного документа, оскільки виявлено недостовірність обов`язкових реквізитів щодо дати ліквідації або відчуження майнових прав (перевірено на підставі п. п. 392.5.5 п. 392.5 ст. 392 ПКУ).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (редакція станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп. 39-2.1.1 п. 39-2.1 ст. 39-2 ПК України контрольованою іноземною компанією визнається будь-яка юридична особа, зареєстрована в іноземній державі або території, яка визнається такою, що знаходиться під контролем фізичної особи - резидента України або юридичної особи - резидента України відповідно до правил, визначених цим Кодексом.
Утворенням без статусу юридичної особи визнається утворення, створене на підставі правочину або зареєстроване відповідно до законодавства іноземної держави (території) без створення юридичної особи, яке відповідно до законодавства та/або документів, що регулюють її діяльність (особистого закону), має право здійснювати діяльність, спрямовану на отримання доходу (прибутку) в інтересах своїх учасників, партнерів, засновників, довірителів або інших вигодоотримувачів.
Підпунктом 39-2.1.2 пункту 39-2.1 ст. 29-2 ПКУ визначено, що з урахуванням положень цієї статті контролюючою особою є фізична особа або юридична особа - резиденти України, що є прямими або опосередкованими власниками (контролерами) контрольованої іноземної компанії.
Зокрема, іноземна компанія визнається контрольованою іноземною компанією, якщо фізична особа - резидент України або юридична особа - резидент України (далі - контролююча особа):
а) володіє часткою в іноземній юридичній особі у розмірі більше ніж 50 відсотків, або
б) володіє часткою в іноземній юридичній особі у розмірі більше ніж 10 відсотків, за умови що декілька фізичних осіб - резидентів України та/або юридичних осіб - резидентів України володіють частками в іноземній юридичній особі, розмір яких у сукупності становить 50 і більше відсотків, або
в) окремо або разом з іншими резидентами України - пов`язаними особами здійснює фактичний контроль над іноземною юридичною особою.
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач 23.09.2020 року набув права власності на 99,96% акцій ТОВ «Beauty Sales House», а, отже, він був контролюючою особою щодо вказаної іноземної юридичної особи.
Положеннями підпункту 39-2.5.5 пункту 39-2.5 ст. 39-2 ПКУ регламентовано, що фізична особа - резидент України або юридична особа - резидент України зобов`язана повідомляти контролюючий орган про:
- кожне безпосереднє або опосередковане набуття частки в іноземній юридичній особі або початок здійснення фактичного контролю над іноземною юридичною особою, що призводить до визнання такої фізичної (юридичної) особи контролюючою особою відповідно до вимог цієї статті;
- заснування, створення або набуття майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи;
- кожне відчуження частки в іноземній юридичній особі або припинення здійснення фактичного контролю над іноземною юридичною особою, що призводить до втрати визнання такої фізичної (юридичної) особи контролюючою особою відповідно до вимог цієї статті;
- ліквідацію або відчуження майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи.
Повідомлення надсилається до контролюючого органу протягом 60 днів з дня такого набуття (початку здійснення фактичного контролю) або відчуження (припинення фактичного контролю). Форма і порядок надсилання такого повідомлення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Наказом Міністерства фінансів №512 від 22.09.2021 року (далі Наказ) затверджено форму та Порядку надсилання до контролюючого органу Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи (далі Порядок №512). Цей наказ набирає чинності з 01.01.2022 року, але не раніше з дня його опублікування (п. 3 Наказу).
Фізичні особи - резиденти та юридичні особи - резиденти зобов`язані надіслати Повідомлення протягом 60 днів з дня набуття (початку здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) частки в іноземній юридичній особі, майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи; початку/припинення здійснення фактичного контролю над іноземною юридичною особою (п. 6 Порядку №512).
Повідомлення надсилається до контролюючого органу за основним місцем обліку фізичної особи - резидента та основним місцем обліку юридичної особи - резидента.
Надсилання Повідомлення здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу, Закону України «Про електронні довірчі послуги» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (п. 7 Порядку №512).
У разі набуття/відчуження частки в іноземній юридичній особі, майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи; початку/припинення здійснення фактичного контролю над іноземною юридичною особою стосовно частки в активах, доходах чи прибутку декількох осіб Повідомлення надсилається щодо кожної особи окремо (п. 8 Порядку №512).
Після надходження до контролюючого органу Повідомлення в електронній формі здійснюється обробка Повідомлення відповідно до вимог абзацу десятого пункту 42.6 статті 42 глави 1 розділу II Кодексу (п. 9 Порядку).
Також, пунктом 10 Порядку №512 визначено підстави для відмови у прийнятті Повідомлення контролюючим органом, якими є:
- відсутність платника податків - контролюючої особи на обліку у контролюючому органі;
- отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення юридичної особи або фізичної особи - підприємця;
- наявність у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформації про закриття реєстраційного номера облікової картки платника податків - контролюючої особи (підписувача) електронного документа у зв`язку зі смертю.
Суд наголошує, що вказаний перелік є вичерпним та не передбачає розширеного тлумачення.
Так, судом встановлено, що відчуження акцій позивача відбулося за договором купівлі-продажу від 28.03.2022 року, а Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи подано до податкового органу 14.11.2022 року, тобто з пропуском 60-ти денного строку для його подання.
При цьому підставою для неприйняття документу стала невідповідність всім вимогам електронного документа, оскільки виявлено недостовірність обов`язкових реквізитів щодо дати ліквідації або відчуження майнових прав (перевірено на підставі п. п. 392.5.5 п. 392.5 ст. 392 ПКУ).
Тобто, позивачу відмовлено у прийнятті Повідомленні на іншій підставі, аніж передбачено пунктом 10 Порядку №512, що у свою чергу є порушенням вимог законодавства.
У квитанції №2 відповідач вказує про невідповідність Повідомлення всім вимогам електронного документа: виявлено недостовірність обов`язкових реквізитів щодо дати ліквідації або відчуження майнових прав, однак не надає вичерпного обгрунтування такої недостовірності, зокрема посилання на положення законодавства.
Відповідно до пунктів 5-10 Розділу ІІ Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №557 від 06.06.2017 року (далі Порядок №557) у разі якщо адресатом є контролюючий орган, після надходження електронного документа здійснюється його автоматизована перевірка.
Автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня.
Автоматизована перевірка електронного документа включає:
- перевірку правового статусу кваліфікованого електронного підпису чи печатки відповідно до частини другої статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги";
- перевірку обов`язковості та послідовності накладання на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки підписувачів у встановленому порядку;
- перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту);
- перевірку наявності обов`язкових реквізитів;
- перевірку права підпису електронного документа підписувачем.
Перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.
У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 7 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі.
Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція.
Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. У другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).
Тобто, навіть, якщо контролюючий орган встановить, що обов`язкові реквізити документа не відповідають вимогам законодавства та/або є недостовірними, це не може бути підставою для відмови у прийнятті документа.
Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що Квитанція повинна містити чітку підставу для відмови в прийнятті Повідомлення із зазначенням, зокрема, у чому полягають такі порушення.
Стосовно посилань сторін по справі на норми Перехідних положень ПК України щодо перебігу строків, встановлених податковим законодавством, то суд вказує, що встановлення або невстановлення пропуску строку подання позивачем Повідомлення про відчуження частки резидентом в іноземній юридичні особі слугуватиме підставою для вирішення питання стосовно притягнення платника податків до відповідальності, передбаченої Податковим кодексом України, але не щодо правомірності/протиправності дій контролюючого органу при відмові у прийнятті Повідомлення.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З урахуванням вищевикладеного, зокрема положень Податкового кодексу України та Порядку №512 щодо подання Повідомлення саме до контролюючого органу за основним місцем обліку фізичної особи резидента, та, зважаючи на те, що саме ГУ ДПС у Дніпропетровській області відмовило у прийнятті Повідомлення, а ДПС України у Квитанції №2 вказане як відправник, необхідно зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийняти Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи, поданого ОСОБА_1 (36218316) 14.11.2022 року, датою його фактичного подання 14.11.2022 року, а в частині зобов`язальних вимог щодо ДПС України відмовити.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Одночасно, позивач просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн, з приводу чого суд вказує таке.
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн., останнім надано:
- договір про надання правничої допомоги від 03.07.2023 року;
- Додаток №1 до Договору від 03.07.2023 року, відповідно до якого сторони погодили вартість послуг у розмірі 10 000,00 грн, які мають бути сплачені клієнтом до 15.07.2023 року;
- квитанція від 14.07.2023 року до Договору від 01.08.2022 року у сумі 14 000,00 грн;
ДПС України вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн. не підлягають задоволенню, так як розмір судових витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Тож, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Тож, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Одночасно суд врахував, що Додаток №1 від 03.07.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 03.07.2023 року, а саме п. 2 Додатку містить положення про узгодження вартості наданих адвокатом послуг у розмірі 10 000,00 грн, а позивачем надано на підтвердження такої оплати квитанцію від 14.07.2023 року на суму 14 000,00 грн. Так, у матеріалах справи відсутнє будь-яке обгрунтування щодо збільшення витрат на правову допомогу на суму 4 000,00 грн.
Суд зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України)
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі №520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Отже, з огляду на те, що наявними в матеріалах справи, а саме додатком до договору про надання правової (правничої) допомоги сторонами узгоджена сплата гонорару у розмірі 10 000,00 грн., проте не надано звіту виконаних робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 5 000,00 грн.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 250 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Державної податкової служби України щодо неприйняття Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи, поданого ОСОБА_1 (36218316) 14.11.2022 року протиправними.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти Повідомлення про набуття (початок здійснення фактичного контролю) або відчуження частки (припинення фактичного контролю) резидентом в іноземній юридичній особі або майнових прав на частку в активах, доходах чи прибутку утворення без статусу юридичної особи, поданого ОСОБА_1 (36218316) 14.11.2022 року, датою його фактичного подання 14.11.2022 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 715,73 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати витрат на професійну правничу допомогу 5 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко