Справа № 120/3248/23
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3248/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

11 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, у якому просила суд:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради у наданні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2023 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Згідно роз`яснень Міністерства у справах ветеранів України від 16.09.2020 №7837.05/09.1-20 відсутні правові підстави для встановлення дружинам померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно із пунктом 1 статті 10 Закону, оскільки причина смерті таких ліквідаторів не пов`язана із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті або в період проходження військової служби (в тому числі й на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів. Відповідач також зауважує, що статус дружинам надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, партизана, підпільника, учасника бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 Закону, внаслідок: поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті; захворювання, одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів; захворювання, одержаного в період проходження військової служби на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Водночас умова надання статусу «член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни» внаслідок захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відсутня. Таким чином, чинним законодавством не передбачено встановлення дружинам померлих ветеранів війни з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважила, що вона має статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії першої, смерть якого пов`язана із Чорнобильською катастрофою.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.06.1975 року.

Чоловік позивача відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 від 20.02.1991 визнаний учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1988 році та згідно довідки №058438 був інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, так, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії.

19.01.2015 року чоловікові позивача видано посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_2 , в якому зазначено, що останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Згідно свідоцтва про смерть від 22.08.2022 чоловік позивач помер.

Висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України встановлено, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням ним службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до посвідчення від 23.12.2022 позивач має статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії першої, смерть якого пов`язана із Чорнобильською катастрофою.

20.02.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про встановлення їй статусу та видачі посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни.

Листом від 20.03.2023 №3/08/ НОМЕР_3 відповідач повідомив, що враховуючи роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України, відсутні правові підстави для встановлення дружинам померлих учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно із п.1 ст.10 Закону, оскільки причина смерті таких ліквідаторів не пов`язана із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті або і період проходження військової служби (в тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будучи членом сім`ї померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС зі статусом особи з інвалідністю внаслідок війни, смерть якого настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, вважається особою, на яку поширюється чинність Закону № 3551-ХII.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі до Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Закон № 3551-ХII) зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно зі ст. 4 Закону № 3551-ХII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.7 Закону № 3551-ХIІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону № 3551-ХIІ визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Відповідно до п.1 ст.10 Закону № 3551-XII чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Згідно із абз.16 п.1 ч.1 ст.10 Закону №3551-XІІ до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема: один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Отже, ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС може бути віднесено до осіб з інвалідністю внаслідок війни, на сім`ю якого поширюється дія Закону № 3551-XII, є за наявність факту інвалідності, доказів залучення особи до виконання обов`язків військової служби або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Згідно довідки №058438 чоловік позивача був інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, так, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії.

Матеріали справи також містять копію виданих чоловіку позивача посвідчень інваліда війни серії НОМЕР_2 та учасника ліквідації аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_1 .

Отже, чоловік позивача був ветераном війни в розумінні Закону № 3551-ХII.

Тому, чинність Закону №3551-XІІ поширюється також і на позивача, яка має право на встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.

Посилання відповідача на роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України від 16.09.2020 №7837.05/09.1-20 як підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, адже такі роз`яснення не є нормативно-правовими актами.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.