Справа № 363/3798/23
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.10.23 363/3798/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Рибка І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, який в подальшому 20.07.2023 року було уточнено і в якому остаточно просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову інспектора поліції УПП в м. Києві ДПП Громова В.С. серії ЕАС №7280808 від 04.07.2023 року про накладання на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ст. 122 ч. 2 КУпАП та закрити провадження у справі;

- стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 04.07.2023 року приблизно о 19-10 год. під час руху на належному йому автомобілі марки NISSAN LEAF, д/н НОМЕР_1 , по вул. Богатирська, 1-А в м. Києві, позивач почув позаду звичайний автомобільний сигнал. Поглянувши у дзеркало заднього виду, побачив як його стрімко наздоганяє автомобіль патрульної поліції без увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору. Усвідомлюючи незаконність подання працівниками поліції вимоги про зупинку транспортного засобу, з метою уникнення звинувачення у непідкоренні вимозі працівника поліції, тим більш у воєнний час, він був вимушений зупинитися. Після чого, службовий автомобіль поліції, всупереч вимогам ПДР України, зупинився на перехресті дороги і виїзду із гаражного кооперативу, до автомобілю ОСОБА_3 підійшов інспектор поліції УПП в м. Києві Сівка І.Ю., якій повідомив, що позивач нібито проїхав на регульованому пішохідному переході на заборонений червоний сигнал світлофору на вул. Героїв полку Азов. Оскільки позивач був впевнений у недостовірності тверджень інспектора, то він попросив надати належні докази нібито вчиненого ним правопорушення, на що інший інспектор ОСОБА_4 продемонстрував йому на своєму власному мобільному телефоні відеозапис, на якому не відображалися дата і час запису, неможливо було розібрати ані номерний знак транспортного засобу ані сигнали світлофору. На питання, чому відеозапис здійснено на приватний мобільний телефон, працівники поліції спочатку повідомили, що відеозапис нібито зроблено на службовий відеореєстратор, а коли позивач попросив надати йому для огляду запис безпосередньо з реєстратора, працівники поліції змінили свою позицію і повідомили, що відеозапис було зроблено на чужий мобільний телефон у відповідності до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». При цьому повідомити кому належить цей телефон, хто саме здійснював відеозапис і яким чином телефон із відеозаписом опинився у інспектора поліції ОСОБА_4 впродовж 1 (однієї) хвилини після здійснення цього запису, працівники поліції відмовилися. На зауваження позивача щодо неможливості розібрати на відео у телефоні сигнали світлофору, працівники поліції запропонували йому оскаржити постанову до суду і переглянути запис на великому екрані. Після чого інспектором поліції УПП в м. Києві Громовим В.С. було складено постанову серії ЕАС за №7280808 від 04.07.2023 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ст. 122 ч. 2 КУпАП. Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною, оскільки категорично заперечує факт проїзду ним на регульованому пішохідному переході на заборонений червоний сигнал світлофору і наполягає на тому, що не їхав на заборонений червоний сигнал світлофору. Крім того, будь-які дані, які зафіксовані працівниками поліції на власні та/або невідомого походження технічні прилади та засоби, не можуть бути допустимими доказами в розумінні вимог ст. 251 КУпАП. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 і змушений був звернутися до суду із вищезазначеним позовом.

20.07.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.08.2023 року засобами поштового зв`язку представником відповідача - Олійник І.З. був поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що викладені в позовній заяві твердження позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Як вбачається з відеореєстратора за №472979, під час вільного патрулювання по вул. Богатирська, 1-А, працівники поліції здійснили зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 та повідомили, що він порушив п. 8.7.3 (е) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП. На місці зупинки поліцейські встановили яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, ознайомили позивача з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Представник відповідача зазначала також, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки, та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Під час розгляду справи позивачу надано відеодоказ вчинення ним адміністративного правопорушення зі службового автомобіля, яким здійснювалася відеофіксація. Таким чином доводи в адміністративному позову щодо неналежного доказу є необґрунтованими. Відповідач по справі належним чином відреагував на правопорушення, встановив причини та умови, що сприяли його вчиненню у відповідності до вимог ст. 245 КУпАП, виконав вимоги підготовки справи до розгляду, що передбачені ст. 278 КУпАП. Факт вчинення позивачем правопорушення був досліджений інспектором під час розгляду справи та, відповідно до норм чинного законодавства, інспектором вмотивовано винесено постанову, що оскаржується позивачем.

15.09.2023 року позивачем ОСОБА_3 через канцелярію суду подано клопотання про приєднання доказів у справі, в якому позивач додатково повідомив, що 10.07.2023 року адвокатом Блажієвською Л.В. направлено адвокатський запит до УПП в м. Києві. 28.07.2023 року ним особисто отримано лист-відповідь УПП в м. Києві від 21.07.2023 року, а також копії відеозаписів із реєстраторів інспекторів поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за 04.07.2023 рік. При цьому, працівники УПП у м. Києві ухилилися від надання копії відеозапису із фіксацією нібито вчинення ним адміністративного правопорушення 04.07.2023 року, а також іншої витребуваної у запиті інформації. При перегляді відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що працівники поліції цілеспрямовано переслідували його автомобіль не пізніше ніж із 19:09:20 год., а зупинився він на їхню вимогу о 19:09:50 год. Разом з цим, зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що ОСОБА_3 нібито проїхав на червоний сигнал світлофору о 19:11:03 год., тобто інспектор Громов В.С. якимось-то чином встановив, що він фактично вчинив правопорушення вже після того, як вони його зупинили. Крім того, інспектор Громов В.С. під час розгляду справи повідомив йому, що запис його правопорушення отримано з чужого телефону у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Однак із листа-відповіді УПП у м. Києві від 10.08.2023 року, яка була надана на його скаргу на неправомірні дії вказаних працівників поліції, вбачається, що запис нібито було вчинено на технічний пристрій зі службового транспортного засобу. Все це на думку позивача свідчить про протиправність винесеної щодо нього постанови, яку він і оскаржує в суді.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасники справи мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

12.10.2023 року позивач надав суду заяву, в якій повністю підтримав уточнений позов та просив вирішити справу за його відсутності.

Представник відповідача, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в судове засідання 12.10.2023 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності усі надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 04.07.2023 року інспектором УПП в м. Києві лейтенантом поліції Громовим В.С. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7280808 відносно позивача ОСОБА_3 за ст. 122 ч. 2 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Так, зі змісту вказаної оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що 04.07.2023 року о 19 год. 11 хв. 03 сек. в м. Києві по вул. Героїв полку Азов водій, керуючи транспортним засобом, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3.е ПДР України порушення проїзду на заборонений червоний сигнал, або миготливий, або два червоних миготливих сигнали заборонено рух.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року за №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі і передбачені ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Так, ст. 14 зазначеного Закону вказує на те, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. При цьому до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, при цьому інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Так п. 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Зі змісту п. 1.9 цих Правил слідує, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Зі змісту п. 8.7.3.е ПДР України слідує, що сигнали світлофору мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

Національна поліція України уповноважена через посадових осіб притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема і у разі проїзду на заборонений сигнал світлофору. При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів, випливає зі змісту ст. 247 КУпАП.

Стаття 72 КАС України зазначає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 251 КУпАП - доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зокрема повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту ст. ст. 245, 248 КУпАП випливає, що одним із основних завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, рівність всіх громадян перед законом і органом, що розглядає справу.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що в Україні діє презумпція невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні будь-якого правопорушення, доки її вину не буде доведено в установленому Законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови, як зазначає представник відповідача у відзиві на позов, було порушення позивачем п. 8.7.3.е ПДР України (проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору).

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав суду на підтвердження порушення позивачем ПДР України оптичний диск з відеозаписами події, який містить в собі три відеофайли та одне фото з камери службового автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України - електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» - оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Суд зазначає, що надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено в судовому у засіданні, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписах та фотознімку відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Таким чином, надані суду відеозаписи та фотознімок не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Крім того, дослідивши надані відповідачем відеозаписи та фотознімок, суд встановив наступне:

З першого відеофайлу, відзнятого з бодікамери інспектора, вбачається, що інспектори на автомобілі патрульної поліції 04.07.2023 року о 19. год. 09 хв. 36 сек. зупинили автомобіль позивача і повідомили, що він порушив п. 8.7.3.е ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Третій відеофайл, що містить відеозапис із портативного відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі патрульної поліції, теж починається з 19 год. 09 хв. 06 сек. та фіксує рух цього транспортного засобу, при цьому о 19 год. 11 хв. 03 сек., як зазначено в оскаржуваній позивачем постанові час вчинення ОСОБА_3 правопорушення, автомобіль з працівниками патрульної поліції ще знаходиться на проспекті та в полі зору портативного відеореєстратора взагалі відсутній регульований пішохідний перехід та світлофор, що розташовані на вул. Героїв полку Азов і, лише о 19 год. 11 хв. 25 сек. на екрані з`являється місце вчинення правопорушення, зафіксоване в постанові серії ЕАС №7280808.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАС №7280808 слідує, що позивач порушив п. 8.7.3.е ПДР України о 19 год. 11 хв. 03 сек., постанова винесена 0 19 год. 19 хв. 32 сек., що не відповідає часу, який зафіксовано на наданих суду відеофайлах.

Що стосується наданого відповідачем фото з камери службового автомобіля, яке повинно підтверджувати факт проїзду позивачем регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофору, то воно не містить дати та часу, з нього неможливо встановити ані колір сигналу світлофора, ані номер транспортного засобу, а також зробити висновок чи дійсно водій автомобіля марки NISSAN LEAF, білого кольору, проїжджає регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофору.

Будь-яких інших доказів того, що позивач 04.07.2023 року о 19 год. 11 хв. 03 сек. в м. Києві на вул. Героїв полку Азов порушив п. 8.7.3.е ПДР України, відповідачем суду не надано, твердження позивача про те, що останній вимог ПДР України не порушував не спростовані. Тобто відповідач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження правомірності рішення, що оскаржується. Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достовірні і достатні докази наявності в діях позивача того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.08.2019 року по справі за №215/5304/16-а (2-а/215/47/17) - притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчиненого нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених ст. ст. 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю, доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 8.7.3.е ПДР України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України - за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний зокрема має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що відповідач не виконав вимог ч. 2 ст. 77 КАС України та не довів правомірності прийнятого ним рішення відносно позивача, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України 06.11.2015 року за №73 з відповідними змінами від 01.04.2020 року за №272 - Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України. Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України тощо.

Таким чином, враховуючи те, що Управління патрульної поліції у м. Києві, де працює інспектор лейтенант поліції Громов В.С., який склав оскаржувану позивачем постанову, входить до складу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, який в свою чергу виступає відповідачем по вказаній справі, та діє на правах самостійної юридичної особи, то саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 КАС України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією за від 10.07.2023 року.

Згідно ЗУ "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Так, ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2023 року складає 2684 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року в справі за №543/775/17 зазначає, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ України «Про судовий збір» - у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684х0,2 = 536,80 грн.).

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову, датовану 04.07.2023 року,про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС за №7280808 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП- скасувати, провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Московським РВХМУУМВС України в Харківській області 13.06.2000 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Московським РВХМУУМВС України в Харківській області 13.06.2000 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, )

Головуюча О.П. Дьоміна