Справа № 520/10920/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 р. Справа № 520/10920/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 07.03.23 по справі № 520/10920/22

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване в місті Полтаві (далі ТУ ДБР, розташоване у м. Полтаві), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( далі - ГУ ПФУ в Харківській обалсті), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці, оформленні (здійсненні розрахунку вислуги років) відповідного подання, документів для призначення пенсії за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ознайомленні з ними і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у вигляді не підготування, не оформлення (здійснення розрахунку вислуги років) відповідного подання, документів для призначення пенсії за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 ; не ознайомлення з ними ОСОБА_1 і не направлення їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві підготувати, оформити (здійснити розрахунок вислуги років) відповідне подання, документи для призначення пенсії за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 ; ознайомити з ними ОСОБА_1 і направити їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність відмови відповідача, оформленої листом від 31.10.2022 № Д-1572/15-06-2200/22, щодо надання та оформлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 , з підстав відсутності у ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», такого виду служби, як служба на посадах рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, оскільки право позивача на пенсійне забезпечення, як особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, безпосередньо випливає зі змісту ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», а відтак відповідач зобов`язаний вчинити дії щодо оформлення необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 520/10920/22 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві (, 36000, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Соборності, будинок 37), третя особа на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці, оформленні (здійсненні розрахунку вислуги років) відповідного подання, документів для призначення пенсії за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ознайомленні з ними і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у вигляді не підготування, не оформлення (здійснення розрахунку вислуги років) відповідного подання, документів для призначення пенсії за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 ; не ознайомлення з ними ОСОБА_1 і не направлення їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві підготувати, оформити (здійснити розрахунок вислуги років) відповідне подання, документи для призначення пенсії за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 ; ознайомити з ними ОСОБА_1 і направити їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві (, 36000, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Соборності, будинок 37) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 520/10920/22, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що частина 3 статті 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначає лише право осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань отримувати пенсійне забезпечення в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак не встановлює ані умов, ані норм, ані порядку (механізму вчинення або утримання від вчинення певних дій) пенсійного забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, як помилково вважає позивач. Натомість, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким безпосередньо визначено перелік осіб, на які мають право на призначення пенсії за цим законом, не поширює свою дію на осіб, які проходили службу в органах Державного бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу (в преамбулі Закону відсутня відповідна вказівка), а відтак не може бути застосований у правовідносинах між органом Державного бюро розслідувань та його працівниками, у тому числі до ОСОБА_1 , при поданні та оформленні документів для призначення такому працівнику пенсії за вислугою років. Отже, у спірних правовідносинах виявляється фактична неможливість реалізації частини 3 статті 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Крім того, Державне бюро розслідувань та його територіальні органи, в тому числі ТУ ДБР у м. Полтаві, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою правління ПФУ від 30.01.2007 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), не віднесено до органів та уповноважених структурних підрозділів, відповідно, на які покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення пенсій, згідно з вказаним Законом.

Апелянт зауважив, що наявність такої колізії не заперечується й законодавцем, про що свідчать неодноразові намагання виправити її шляхом внесення відповідних змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Комітет Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів 08.02.2023 в другий раз зареєстрував законопроект № 9002 «Про внесення змін до деяких законів України щодо упорядкування окремих питань пенсійного забезпечення та страхування працівників Державного бюро розслідувань»; проект постанови Верховної Ради України про прийняття за основу вказаний законопроект перебуває на розгляді Верховної Ради України з 24.02.2023). Отже, фактична реалізація норм Закону України «Про Державне бюро розслідувань» щодо соціального захисту працівників Державного бюро розслідувань можлива лише після прийняття зазначеного законопроекту, як Закону України.

Звернув увагу, що наказ Державного бюро розслідувань від 19.08.2019 № 149, на який послався суд першої інстанції, втратив свою чинність ще 26.02.2020, тобто до прийняття ОСОБА_1 на службу в Державне бюро розслідувань (28.07.2020) на підставі наказу Державного бюро розслідувань від 26.02.2020 № 47, який свою чергу опублікований на офіційному сайті Верховної Ради України. Крім того, із витягів з наказів ТУ ДБР у м. Полтаві від 30.03.2021 № 37-о/дск «Про призначення» та від 12.04.2022 №53-о/дск «Про звільнення ОСОБА_1 » чітко вбачається, що ОСОБА_1 не займав посади слідчого або начальника слідчого відділу, як помилково встановлено судом.

Також зазначив, що відповідачем не заперечується факт поширення на ОСОБА_1 , як на особу начальницького складу Державного бюро розслідувань вимог ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Апелянт заперечував проти висновку суду першої інстанції щодо віднесення Державного бюро розслідувань до системи органів внутрішніх справ, оскільки Державне бюро розслідувань є правоохоронним органом із спеціальним статусом, із власною системою, до складу якої входять центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. Крім того, контроль за діяльністю Державного бюро розслідувань здійснюється відповідним комітетом Верховної Ради України, а не Міністерством внутрішніх справ.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що станом на теперішній час, норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на ОСОБА_1 не поширюються, а діючим законодавством, в тому числі Порядком № 3-1, не передбачено обов`язку ТУ ДБР у м. Полтаві подавати відповідні документи для призначення пенсії за вислугою років після звільнення його працівників, які перебували на посадах рядового і начальницького складу, зі служби в органах Державного бюро розслідувань, виявляється, що дії ТУ ДБР у м. Полтаві є повністю правомірними, а відповідь, що надана ОСОБА_1 листом від 31.10.2022 за № Д-1572-22/15-06-2200/22, в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить йому.

Позивач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, пославшись на практику Конституційного Суду України (від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 20.12.2016 року № 7-рп/2016) вважав, що проходячи службу на посадах начальницького складу в Державному бюро розслідувань (що є правоохоронним органом України) мав легітимні очікування на те, що його пенсійне забезпечення буде здійснюватися в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пославшись на окрему думку на ухвалу Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 826/2195/16 зазначив, що у разі якщо суб`єкт владних повноважень створив для осіб обґрунтовані підстави сподіватися на отримання певних прав понад ті, що гарантуються у відповідності до принципів справедливості і природного права, відповідні особи вважаються такими, які мають легітимні (законні) очікування, що підлягають захисту.

Крім того, зі змісту відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що позивач у період з січня 2021 року по грудень 2021 року отримував дохід від ДБР та ТУ ДБР у м. Полтаві за кодом та назвою ознаки доходу 185 Виплати військовослужбовцям. Таким чином, органи ДПС визнають дохід позивача за у період служби в ДБР та ТУ ДБР у м. Полтаві доходом, що виплачується військовослужбовцю.

ТУ ДБР, розташоване у м. Полтаві, у надісланих додаткових поясненнях наголосило, що до моменту внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку № 3-1, у відповідача відсутні повноваження звертатися до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з поданням та документами для призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 .

Щодо посилань позивача на висновки Конституційного Суду, зазначив, що останні приймались за результатом розгляду питань відповідності зовсім інших приписів нормативно-правових актів нормам Конституції, ніж ті, що регулюють спірні правовідносини. До того ж, вони прийняті задовго до створення Державного бюро розслідувань, тому останнє не входить до переліку державних органів та військових формувань визначених в цих рішеннях та, зокрема, не віднесено чинним законодавством до системи органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 28 липня 2020 року по 14 квітня 2022 року проходив службу на посадах начальницького складу в Державному бюро розслідувань.

Загальний стаж служби ОСОБА_1 у правоохоронних органах станом на 14 квітня 2022 року складав 27 років 07 місяців 23 дні.

Відповідно до пункту 1 наказу директора ДБР та начальника відділу кадрової роботи та державної служби № 53-о/дск від 12.04.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 " на підставі пунктів 2 та 5 частини 3 статті 13 "Про Державне бюро розслідувань", пункту 92, абзацу другого пункту 95, абзацу другого пункту 105, підпункту 10 пункту 107, пункту 112 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 року № 743, звільнено зі служби у Державному бюро розслідувань у запас майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 , оперуповноваженого третього оперативного відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, 14 квітня 2022 року за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, листом від 31.10.2022 № Д-1572/15-06-2200/22 на звернення відповідача повідомило про відсутність підстав для подання та оформлення документів на призначення (перерахунку) пенсій, оскільки нормою ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не визначено, що до видів служби, які зараховуються до вислуги років для призначення (перерахунку) пенсії, включаються періоди проходження служби на посадах рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Не погоджуючись із такими діями суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив про наявність у позивача, як особи, що займала посаду рядового та начальницького складу в Державному бюро розслідувань, згідно з ч.3 ст. 19 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", права на отримання пенсійного забезпечення в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Також, пославшись на п. "б" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суд дійшов висновку, що оскільки Державне бюро розслідувань здійснює правоохоронну діяльність, а отже відноситься до системи органів внутрішніх справ, позивач має право на пенсійне забезпечення на умовах цього закону.

Визнаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подання та документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років, суд першої інстанції виходив з не вчинення ТУ ДБР у м. Полтаві у 10-денний термін відповідних дій, що передбачені п. 12 Порядку № 3-1, у тому числі не складення розрахунку вислуги років на пенсію, що віднесено до безпосередніх повноважень відповідача (і не може бути підмінено судом), та надання замість цього позивачу протиправної відмови в підготовці та поданні до органу Пенсійного фонду України документів, що необхідні для призначення йому пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені положеннями Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року

№ 794-VIII ( далі Закон № 794-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VIII (в редакції № 720-IX від 17.06.2020) Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Відповідно до частин 1-3 статті 14 Закону № 794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.

Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад Директора Державного бюро розслідувань, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату Державного бюро розслідувань та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор Державного бюро розслідувань.

Положеннями ст. 19 Закону № 794-VIII визначено основні засади регулювання соціального захисту та пенсійного забезпечення працівників Державного бюро розслідувань.

Так, відповідно до вказаної норми, держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом (частина 2 статті 19 Закону № 794-VIII)

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII).

Пенсійне забезпечення працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Пенсійне забезпечення інших працівників Державного бюро розслідувань здійснюється на підставах та в порядку, встановлених законодавством (частина 4 статті 19 Закону № 794-VIII).

З аналізу наведених норм слідує, що Законом № 794-VIII виділено дві категорії працівників Державного бюро розслідувань: особи рядового і начальницького складу, на яких поширюється дія частини 3 статті 19 Закону; державні службовці, на яких поширюється дія частини 4 статті 19 Закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28.07.2020 по 14.04.2022 проходив службу на посадах начальницького складу у Державному бюро розслідувань.

Згідно з частиною 2 статті 14-3 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з наказом ТУ ДБР у м. Полтаві від 30.03.2021 № 37-о/дск, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», п. 60 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого ПКМУ від 05.08.2020 №743, постанови в КМУ від 21.08.2019 №747 «Деякі питання оплати праці працівників Державного бюро розслідувань», майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого оперуповноваженого ТУ ДБР у м. Полтаві в порядку переведення з Державного бюро розслідувань.

При цьому, вказане переведення було здійснено на підставі наказу Державного бюро розслідувань від 26.02.2020 № 47, яким затверджено Перелік посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, а не на підставі наказу Державного бюро розслідувань від 19.08.2019 № 149, який втратив чинність 26.02.2020, як помилково зазначено судом першої інстанції.

Наказом ТУ ДБР у м. Полтаві від 12.04.2022 № 53-о/дск майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 на підставі його рапорту звільнено зі служби у Державному бюро розслідувань у запас 14.04.2022 за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 проходив службу в Державному бюро розслідувань, як особа начальницького складу, а відтак на нього поширюються положення частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що пенсійне забезпечення ОСОБА_1 має здійснюватись в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), вказаним Законом визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону визначений статтею 1-2 Закону № 2262-ХІІ.

Варто вказати, що особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань звільненні зі служби не зазначені у вказаному переліку осіб, що мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Відповідно до п. «а», п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається:

а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Варто вказати, що ст. 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, однак служба в Державному бюро розслідувань до вказаного переліку законодавцем не віднесена.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу норм Закону № 2262-ХІІ безпосередньо не випливає, що особи, які проходили службу в органах Державного бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу мають право на пенсійне забезпечення відповідно до цього закону.

Разом з цим, таке право визначено спеціальним законом, який регулює діяльність, соціальні гарантії та пенсійне забезпечення працівників ДБР, а саме Законом № 794-VIII, який прийнято значно пізніше ніж Закон № 2262-ХІІ, а відтак до спірних правовідносин в частині визначення права позивача на отримання пенсійного забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

Колегія суддів зазначає, що наявність неузгодженостей між вказаними двома законами, зокрема не внесення законодавцем відповідних змін до Закону № 2262-ХІІ, фактично ставить під сумнів реалізацію частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII, якою безпосередньо передбачено право осіб рядового та начальницького складу на отримання пенсійного забезпечення в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, варто вказати, що пряма норма закону, а саме частина 2 та частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII чітко вказує на те, що особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" (в тому числі і питань пенсійного забезпечення) та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Отже, зміни до Закону № 2262-ХІІ, а також прогалини пенсійного законодавства з цього питання не можуть бути перепоною для реалізації права позивача на призначення (перерахунок) пенсії, відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

Колегія суддів наголошує, що недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений зі служби в Державному бюро розслідувань 14.04.2022 та відповідно до довідки ТУ ДБР у м. Полтаві від 14.04.2022 №79вн/15-06 його загальний стаж служби склав 27 років 07 місяців 23 дні, що відповідає умовам для призначення пенсії за частиною 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, суд першої інстанції з огляду на здійснення Державним бюро розслідувань правоохоронної діяльності, дійшов висновку, що ДБР відноситься до органів внутрішніх справ, а відтак позивач, звільнений зі служби в такому органі після 01 жовтня 2020 року набув право на пенсійне забезпечення згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Однак, правові основи діяльності Державного бюро розслідувань, його незалежності від інших систем та правоохоронних органів визначені спеціальним Законом № 794-VIII, згідно з яким Державне бюро розслідувань є правоохоронним органом (стаття 1), із власною системою (стаття 9), до складу якої входять центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи.

Відповідно до статті 23 Закону № 794-VIII, контроль за діяльністю Державного бюро розслідувань здійснюється відповідним комітетом Верховної Ради України, а до 15 лютого щороку, Директор Державного бюро розслідувань подає Президенту України та Верховній Раді України письмовий звіт про діяльність Державного бюро розслідувань за попередній рік.

Враховуючи, що за статтею 4 Закону № 794-VIII, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом із спеціальним статусом, особливим порядком, фінансування та організаційного забезпечення діяльності, що, зокрема, забезпечує його незалежність від незаконного втручання у його діяльність, колегія суддів зазначає, що останній не входить до системи органів внутрішніх справ України, як помилково висновувався суд першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР у м. Полтаві із заявою, в якій просив підготувати, ознайомити його та подати документи до органів Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсії за вислугою років на підставі Законом № 2262-ХІІ.

За результатом розгляду вказаної заяви, листом від 31.10.2022 № Д-1572/15-06-2200/22 ОСОБА_1 надано відповідь про відсутність правових підстав для надання документів, визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402).

Відповідачем зазначено, що на теперішній час положення Закону № 2262-ХІІ не поширюють свою дію на осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань для призначення (перерахунку) їм пенсій. Крім того, ст. 17 вказаного Закону, не визначено, що до видів служби, які зараховуються до вислуги років для призначення (перерахунку) пенсії включаються періоди проходження служби на посадах рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Відповідно до п. 2 Порядку № 3-1 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Згідно з п. 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років уповноважені структурні підрозділами міністерств та інших державних органів, в яких особи проходили службу, подають до органів Пенсійного фонду України такі документи, як, зокрема: заява, грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, документи про страховий стаж, тощо.

Відповідно до п. 12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

В поданні про призначення пенсії (форма якого яке є додатком №2 до п. 12 Порядку) зазначається, зокрема, розрахунок вислуги років на пенсію, який складається за матеріалами особової справи.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України здійснюють призначення, перерахунок та виплату пенсій на підставі документів, що наданні уповноваженими структурними підрозділами відповідних органів, де особа проходила службу та була звільнена з посади.

Враховуючи вищевикладену позицію суду апеляційної інстанції стосовно неможливості обмеження права особи на пенсійне забезпечення, визначеного ч. 3 ст. 19 Закону № 794, через наявність прогалин у пенсійному законодавстві, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач протиправно не вчинив дій, що передбачені пунктом 12 Порядку № 3-1, а відтак наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності ТУ ДБР у м. Полтаві щодо не підготування, не оформлення (здійснення розрахунку вислуги років) відповідного подання, документів для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; ознайомленні з ними і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

З огляду на вищевикладене, відмова відповідача ОСОБА_1 у підготовці, оформленні (здійсненні розрахунку вислуги років) відповідного подання, документів для призначення пенсії за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ознайомленні з ними і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, також підлягає визнанню протиправною.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача підготувати, оформити (здійснити розрахунок вислуги років) відповідне подання, документи для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у календарному обчисленні, що з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення склала 25 календарних років і більше згідно зі статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" направити їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його проживання, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ознайомити з ними ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 520/10920/22 підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 520/10920/22 - змінити з підстав та мотивів задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 520/10920/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін