Справа № 400/8592/23
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 р. № 400/8592/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Дидіної А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, вул. Мала Морська, 19,м. Миколаїв,54001,
третя особаОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,
провизнання особи такою, яка надає послуги з постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії потребує постійного догляду, визнання дій та рішення такими, що не відповідають законним інтересам,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , з вимогами визнати ОСОБА_2 особою, яка надає послуги з постійного догляду ОСОБА_1 як особі, яка за висновком лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, в умовах відсутності в неї родичів, тобто інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що є особою, яка за віком (81 рік) та станом здоров`я потребує постійного догляду. Жодних родичів в неї немає. Вже багато часу в вирішенні її повсякденних побутових проблем їй допомагає ОСОБА_2 , з яким вона познайомилися у Свято-Рождественському соборі. ОСОБА_2 допомагає у доставці питної води, їжі, ліків та вирішення інших чисельних побутових проблем. 27.02.2023 позивачка разом з ОСОБА_2 звернулися до відповідача з заявами про надання ОСОБА_2 статусу особи, яка надає послуги з постійного догляду ОСОБА_1 , але Повідомленням від 27.02.2023, відповідач відмовив у наданні такого статусу. Позивачка, вважає зазначену відмову протиправною, оскільки Цивільним кодексом України, встановлено обов`язок особи, які стало відомо про фізичну особу, яка потребує опіку або піклування, негайно повідомити про це органи опіки та піклування. ОСОБА_2 виконав свій обов`язок та повідомив орган опіки та піклування про вік позивачки, та її потребу у постійній сторонній допомозі. Незважаючи на медичний Висновок, який встановив необхідність для позивачки постійного стороннього догляду, та її бажання мати постійним піклувальником ОСОБА_2 та згоду останнього взяти на себе обов`язки постійного піклувальника, відповідач вирішив замість медиків, що постійний догляд не потрібен і відмовило у призначенні піклувальника в особі ОСОБА_2 . Зазначену вимогу орган опіки та піклування обґрунтував тільки тим, що ОСОБА_2 не є із числа членів сім`ї особи, яка потребує постійного догляду. Між тим, у позивачки немає родичів. Ніяких дій з вирішення питання надання позивачці допомоги орган опіки та піклування не робив і навіть не пропонував ніяких рішень цього питання. Між тим, Цивільний Кодекс України не обмежує коло піклувальників виключно особами, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічними, а лише визначає їх перевагу переді іншими сторонніми особами, до того ж, призначення піклування повинно здійснюватися з урахуванням особистих відносин між підопічним і піклувальником (ч.4 ст.63 ЦК України).

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію, аргументував тим, що відповідно до п.1 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, якій затверджений постановою Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020, виплата компенсації за догляд призначається лише фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги) особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Оскільки, ОСОБА_2 не проживає з ОСОБА_1 у Департаменту не було законодавчих підстав для призначення йому компенсації, у зв`язку з чим йому було відмовлено у призначенні виплати. При цьому, Департамент жодним чином не обмежує його у можливості надавати позивачці допомогу, при цьому ОСОБА_2 відмовлено саме у призначенні компенсації.

Третя особа ОСОБА_2 надав пояснення, в яких підтримав позовні вимоги позивачки та просив їх задовольнити. По суті справи, третя особа пояснила, що взагалі не претендує на отримання грошової компенсації з бюджету за догляд за позивачкою, а здійснюю цей догляд на безоплатній основі. Проте, для здійснення на користь позивачки деяких заходів, та вирішення життєво необхідних питань необхідно правове визначення його статусу як людини, яка реально надає позивачу послуги з постійного догляду.

В судових засіданнях 02.09.2023 та 09.10.2023 представник позивача та третя особа підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. На запит суду, 09.10.2023 представником відповідача були надані копії заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з якими вони зверталися 27.02.2023 до Департаменту. Зазначені копії заяв долучено до матеріалів справи.

Також, в судовому засіданні представник позивачки та третя особа, наполягали на тому, що звертались до відповідача не за призначенням грошової компенсації, а саме за надання ОСОБА_2 статусу особи, які здійснюю догляд за ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 09.10.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст судового рішення підписано 11.10.2023.

Дослідив матеріали справи, вислухав представника позивачки, представника відповідача та третю особу, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1942 р.н. проживає за адресою: АДРЕСА_3 , сама.

Відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії, ОСОБА_1 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

ОСОБА_2 , 1985 р.н. проживає разом зі своєї родиною (дружина та дві доньки) за адресою АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 деякий час здійснює догляд за ОСОБА_1 та надає їй допомогу є побутових питаннях.

27.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з Заявою про згоду отримувати соціальні послуги. Відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 погоджувалась на отримання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі від ОСОБА_2 .

Одночасно з цим, 27.02.2023 ОСОБА_2 подано Заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, відповідно до якої він надав згоду на надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_1 та просив призначати компенсацію за надання соціальних послуг на непрофесійній основі.

27.02.2023 Управлінням соціальних виплати та компенсацій Заводського району прийнято рішення №685 про відмову в наданні соціальних послуг, яким відмовлено в наданні соціальної послуги, за заявою від 27.02.2023, у зв`язку з тим, що особа, яка надала заяву на здійснення догляду на непрофесійній основі, не є із числа сім`ї особи, яка потребує догляду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.6 ст.16 Закону, базовими є такі соціальні послуги: догляд вдома, денний догляд.

Відповідно до ст.13 Закону, надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону, до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону, фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями.

Відповідно до ч.7 ст.13 Закону, фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону, рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів приймає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг надавачами соціальних послуг недержавного сектору приймає відповідний надавач.

Відповідно до ст.22 Закону, договір про надання соціальних послуг укладається в письмовій формі між надавачем та отримувачем соціальних послуг чи його законним представником.

Таким чином, відповідно до законодавства, передбачено надання соціальних послуг за рахунок бюджету, та за рахунок недержавного сектору надавача послуг.

Надання соціальних послуг між отримувачем послуг та надавачем соціальних послуг може здійснюватися на підставі договору.

У цьому випадку, позивачка та третя особі звернулись до відповідача з заявами про надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, за яку виплачується грошова компенсація.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону, такий вид соціальної послуги, може надаватися фізичними особами без здійснення підприємницької діяльності, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг, лише стосовно членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Згідно заяв від 27.02.2023, Акту проведення обстеження сім`ї від 27.02.2023, позивачка та третя особа проживають за різними адресами, та не є членами однієї сім`ї.

Про аналогічні обставини зазначено у позовній заяві. Також, в судовому засіданні третя особа не заперечила, що не спільно не проживає з позивачкою.

За таких обставин у відповідача не було підстав для призначення позивачці соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, з виплатою грошової компенсації ОСОБА_3 , оскільки він спільно з нею не проживає.

Суд не вбачає в діях відповідача у цьому випадку протиправності.

При цьому, зазначена відмова жодним чином не обмежує права позивачки, оскільки вона може укласти з ОСОБА_3 договір про надання соціальних послуг відповідно до ст.22 Закону, або отримувати таки послуги без договору.

У будь-якому випадку, на відповідача не покладено повноважень, якимось чином формалізувати відносини між особою, які здійснює догляд на непрофесійній основі, та отримувачем соціальної послуги, якщо таких нагляд здійснюється добровільно за домовленістю між ними, та не передбачає виплати грошової компенсації з бюджету.

Законодавством не передбачено, прийняття у такому випадку, будь-якого рішення про надання такої особі статусу особи, яка надає послуги з постійного догляду.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.21 Закону, ОСОБА_3 , як надавач соціальних послуг недержавного сектору, самостійно приймає рішення про надання такої послуги чи відмові в її наданні.

Оскільки, послуги ОСОБА_3 з догляду за ОСОБА_1 здійснюються на підставі усної домовленості, та не потребують компенсації з бюджету, то у такому випадку, у відповідача відсутні повноваження на будь-які дозвільні дії у цьому випадку.

У такому разі, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю.

Судові витрати покласти на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19,м. Миколаїв,549) , третя особа ОСОБА_2 , про визнання особи такою, яка надає послуги з постійного догляду за особою, яка потребує постійного догляду, визнання дій та рішення такими, що не відповідають законним інтересам, відмовити повністю.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 11.10.2023