Справа № 500/6470/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 500/6470/23

11 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Марченко Поліни Вікторівни - представника заявника Пюрецького Віктора Ігоровича про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду до подання позовної заяви надійшла заява адвоката Марченко Поліни Вікторівни - представника заявника Пюрецького Віктора Ігоровича про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови, оформленої довідкою №282/1 від 09.09.2023 військово-лікарської комісії Яворівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання ОСОБА_1 здоровим та придатним до військової служби та шляхом зупинення дії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України №251 від 09.09.2023 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини.

В поданій заяві представник заявника зазначив, що має намір та зобов`язуюється протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити позов до Яворівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України. Вказав, що предметом позову, який буде подано у встановлений строк, є оскарження постанови, оформленої довідкою № 282/1 від 09.09.2023 військово-лікарської комісії Яворівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання заявника здоровим та придатним до військової служби, оскарження наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України № 251 від 09.09.2023 про зарахування Заявника до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, а також зобов`язання вчинити дії. На переконання представника заявника, Військова частина НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України порушила вимоги ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки видаючи наказ не врахувала, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації здобувачі вищої освіти, завідомо знаючи та не беручи до уваги, що заявник є студентом іноземного Вищого навчального закладу з вересня 2018 року (університет Саскачевану, Канада). Разом з тим, представник заявника вважає за необхідне повідомити суд, що заявник у свою чергу згоди на мобілізацію не надавав. На думку представника заявника, ОСОБА_1 призвано на військову службу з порушенням положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Відтак, вважає, що вбачається наявність підстав для забезпечення позову, яка передбачена п. 2 ч. 2 чт.150 КАС України, а саме: зупинення дії (виконання) постанови Військово-лікарської комісії Яворівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оформленої довідкою № 282/1 від 09.09.2023 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України № 251 від 09.09.2023 про зарахування Заявника до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення до моменту прийняття судом рішення щодо скасування постанови та наказу. Просить врахувати, що вказаний спосіб забезпечення позову відповідає критерію співмірності, оскільки відсутні такі негативні наслідки від його вжиття, які б переважали ті негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а саме неможливість заявника реалізувати право на відстрочку від призову та вірогідна неможливість виконати судове рішення. За таких обставин, вважає необхідним забезпечити позов, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, просить врахувати, що забезпечення позову відповідає предмету адміністративного позову та водночас вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому обраний Заявником спосіб забезпечення позову відповідає вимогам статті 150 КАС України.

Так, заява про забезпечення позову, відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути подану заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 квітня 2019 року у справі №826/16334/18, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №260/1499/18, від 17 червня 2020 року №380/930/20.

Також, відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Як вже встановлено судом вище, фактично позивач аргументуючи підстави для вжиття заходів забезпечення позову посилається на очевидну протиправність дій та рішень прийнятих відповідачами за результатами проведення медичного обстеження та вчинення в подальшому на підставі таких дій мобілізаційного призначення щодо проведення процедури мобілізації.

В даному випадку суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 у справі №826/16509/18, а саме, щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 дійшла до висновку, про те, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд звертає увагу заявника, що встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, на аргументах протиправності якої ґрунтується мотивувальна частина поданої заявником заяви про забезпечення позову, можливо на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, під час розгляду судової справи по суті.

При цьому, на переконання суду, подання позовної заяви, предметом якої є оскарження постанови, оформленої довідкою ВЛК № №282/1 від 09.09.2023 про визнання заявника ОСОБА_1 здоровим та придатним до військової служби, а також оскарження Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативного-територіального об`єднання Національної гвардії України №251 від 09.09.2023 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, не може слугувати беззаперечним доказом того, що такі рішення суб`єктів владних повноважень є очевидно протиправними.

Відтак, на переконання суду, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів заявника, а тому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому на даній стадії, на підставі наданих заявником доказів та наведених доводів, суд не вбачає за можливе застосувати заходи забезпечення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.117-118, 158-160 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Марченко Поліни Вікторівни - представника заявника Пюрецького Віктора Ігоровича про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви - відмовити повністю.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.10.2023.

Суддя Дерех Н.В.