Справа № 520/25364/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 р. справа № 520/25364/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.

при секретарі судового засідання - Домніч О.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд:

- визнати дії в. о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 протиправними;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щедріної Валерії Романівни від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження №64033225.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вважає протиправними дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 протиправними в частині наявності підстав для скасування постанови від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження №64033225 при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі № 520/9418/2020, оскільки державним виконавцем не вжито всіх заходів з метою зобов`язання боржника виконати вказане вище рішення суду, що також є підставою для скасування постанови від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження №64033225.

Позивач у судовому засіданні 11.10.2023 підтримав свою правову позицію та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 11.10.2023 не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неприбуття не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надавав.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі № 520/9418/2020, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №39 від 06.03.2020р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 19.02.2020р. перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Новопсковського районного суду Луганської області ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) у розмірі 82% суддівської винагороди на підставі довідки ТУ ДСА у Луганській області від 21.02.2020р. № 441/20-Вих, здійснивши виплату боргу однією сумою без обмеження граничним розміром та з урахуванням фактично сплачених сум.

Позивач 18.12.2020 року отримав виконавчий лист по справі №520/9418/2020 та 18.12.2020 року звернувся до територіального відділу державної виконавчої служби із заявою про прийняття вказаного виконавчого листа до виконання (а.с. 69).

Як свідчать матеріали справи, 05.01.2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (наразі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) Гуком С.В. відкрито виконавче провадження №64033225, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 71), за яким стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Постановою державного виконавця від 16.01.2021 року ВП № 64033225 накладено на боржника штраф у розмірі 5 100,00 грн. за невиконання рішення суду (а.с. 88-90).

За невиконання судового рішення без поважних причин, постановою державного виконавця від 16.02.2021 року ВП № 64033225 накладено на боржника штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 96-98).

За повторне невиконання судового рішення без поважних причин, постановою державного виконавця від 11.11.2021 року ВП № 64033225 накладено на боржника штраф у розмірі 10200,00 грн. (а.с. 99-101).

В подальшому, на підставі п.11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 64033225 з примусового виконання виконавчого листа №520/9418/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2020 року, а виконавчий лист направлено до органу чи посадовій особі, що видав виконавчий лист.

Зі змісту листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 24.07.2023/181011 (а.с. 16-17), адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що 11.11.2021 року державним виконавцем на виконання вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" направлено до Головного управління Національної поліції у Харківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, доказів на підтвердження чого відповідачем до суду не надано.

Позивач, вважаючи, що державним виконавцем передчасно прийнято постанову від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 64033225, оскільки останнім не було вжито всіх заходів з метою виконання рішення суду, звернувся до суду із даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями ст.ст. 48-62 Закону України "Про виконавче провадження", а порядок виконання рішень немайнового характеру нормами ст.ст. 63-67 вказаного Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

В свою чергу, п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" серед підстав для закінчення виконавчого провадження передбачає надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 39 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній на 11.11.2021), у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Як встановлено судом, постанова державного виконавця від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 64033225 з примусового виконання виконавчого листа №520/9418/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2020 року, винесена на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону. Остання ж передбачає саме неможливість виконання рішення без участі боржника.

Поряд з цим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем до суду не надано як доказів направлення ОСОБА_1 постанови від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 64033225, так і доказів повернення до суду виконавчого листа № 520/9418/2020.

Окрім того, з системи "Діловодство спеціалізованого суду" також не вбачається доказів повернення до суду виконавчого листа №520/9418/2020 на підставі ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою та четвертою статті 257 вказаного Кодексу визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 6 цього ж Кодексу, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

За змістом ст. 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (надалі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені ст. 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», у державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №520/9418/2020 залишається невиконаним, незважаючи на значний проміжок часу, який минув після видачі 18.12.2020 виконавчого листа у справі №520/9418/2020, що наразі створює умови для зволікання з виконанням рішення суду.

У постанові від 04.03.2020 року у справі № 750/11948/17 Верховним Судом викладено висновок, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам про вчинення кримінального правопорушення є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та не можуть уважатись достатнім вчиненням виконавчих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Враховуючи наведене, постанова державного виконавця від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 64033225 з примусового виконання виконавчого листа №520/9418/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2020 року, винесена передчасно та за відсутності доказів, які би підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Отже, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження №64033225 з примусового виконання виконавчого листа №520/9418/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2020 року, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу позовної вимоги про визнання дії в. о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 протиправними, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відтак, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права (свободи, інтересу), бути адекватним наявним обставинам.

Між тим, у контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач, обравши такий спосіб захисту порушених прав на примусове виконання судового рішення, як визнання дій в. о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 протиправними, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки задоволення такої позовної вимоги жодним чином не поновить його права і саме по собі не вплине на чинність спірної постанови і стан відповідного виконавчого провадження ВП № 64033225.

Отже, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправною постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження №64033225 з примусового виконання виконавчого листа №520/9418/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2020 року та, як наслідок, її скасування.

Таким чином, підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій в. о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , відсутні.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат проводиться у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 271, 272, 287, 297, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( вул. Студентська, 5/4, м. Харків, 61024) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження №64033225 з примусового виконання виконавчого листа №520/9418/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2020 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 44 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ().

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2023 року.

Суддя А.С.Мороко