Справа № 260/3992/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 260/3992/22

адміністративне провадження № К/990/31971/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі №260/3992/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просив:

- скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області №1806 від 20.09.2022 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області;

- скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області №171о/с від 20.09.2022 року відносно підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на службі в посаді заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року в адміністративній справі №260/3992/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу скасовано та прийнято нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано частково протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №1806 від 20.09.2022 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників відділення поліції №2 Мукачівського РУП ГУНП та Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області" в частині формулювань про вчинення заступником начальника відділу поліції з превентивної діяльності Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що полягає в порушенні вимог: - підпункту 1"д" пункту першого статті 4, пункту 3 частини першої статті 6, статті 22 (зі змінами) від 14 жовтня 2014 року №1700-VII, статті 24 та статті 28 Закону України "Про запобігання корупції"; - частини 4 статті 40 Кодексу законів про працю України; - Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"; - наказу Національної поліції України від 08.04.2022 №242 "Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території Україні воєнного стану"; - наказу ГУНП в Закарпатській області від 25.02.2022 №455 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру ГУНП в Закарпатській області в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності"; - наказу Національної поліції України "Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції" від 19.07.2022 №507; - що виразилося у невиході на службу у період з 29.08.2022 по 16.09.2022. У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто позивачу.

21 вересня 2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункти 1, 2, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України, як на підстави касаційного оскарження.

В обґрунтування пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, як підстави касаційного оскарження, скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах Верховним Судом, а саме:

- суди застосували пункт 1, 2 частини першої статті 18, частину 1 статті 64 Закону №580-VІІ, розділ II та V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, без урахування висновку щодо застосування указаних норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі №826/1916/17, від 30.07.2020 року у справі № 802/1767/17-а, від 21 липня 2022 року у справі №160/11795/20; частини 1, 2 статті 18 Дисциплінарного Статуту, пункт 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України без застосування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 січня 2022 року у справі №480/1338/19.

Проаналізувавши зазначені скаржником постанови Верховного Суду, зокрема постанову від 06.02.2020 року у справі №826/1916/17, Суд дійшов висновку, що остання не містить норм, на які посилається позивач. А тому, Суд відхиляє посилання на неврахування постанови Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі №826/1916/17.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Разом з тим, посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

Крім того, скаржник вказує, що при прийнятті рішення у справі судами не було взято до уваги позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року справа № 804/8302/17 (пункт постанови 69) та від 12 червня 2023 року у справі № 380/1256/21 стосовно принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.

При цьому, суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Разом з тим, скаржником не зазначено норму права, яку застосовано судом апеляційної інстанції без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, скаржник вказує на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, та вказує, що встановивши особливості застосування дисциплінарних стягнень відповідно до ч. 1 та 2 статті 29 розділу V Дисциплінарного статуту НПУ, висновки Верховного Суду щодо застосування норми права про накладення та застосування, реалізації дисциплінарних стягнень (п. 7 ч. 13 Дисциплінарного статуту НПУ, п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ) у подібних правовідносинах потребують видозміни в частині повноважень керівника щодо застосування дисциплінарних стягнень в період дії воєнного стану, викладених у постановах від 01.04.2020 року у справі №806/647/15 та від 21.01.2021 у справі №826/4681/18.

При цьому слід зазначити, що відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах, щодо якої такий висновок сформовано.

Необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Також причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, помилковість тощо).

Суд наголошує, що у касаційній скарзі відсутні доводи на спростування мотивів, з яких виходив суд апеляційної інстанції.

Також позивач посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, та зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду у правовідносинах щодо повноважень керівника в період дії воєнного стану з приводу обранні та застосуванні найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення із служби в поліції (п. 7 ч. 13 Дисциплінарного статуту НПУ) з-поміж переліку видів дисциплінарних стягнень визначених в частині 3 статті 13 Дисциплінарного статуту НПУ, та реалізація такого звільнення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» без врахування Закону України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії режиму воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ, а саме застосування частини 1, 2 статті 29 розділу V Дисциплінарного статут НПУ «Особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану».

Зважаючи на те, що у першому випадку позивач просить відступити від вищевказаних норм, а у даному випадку вважає, що висновки Верховного Суду щодо вказаних норм відсутні, Суд вважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 2 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки такі є взаємовиключними.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України (пункт 3 частини 2 статті 353 КАС України, а саме необґрунтоване відхилення клопотання позивача, заявлене в судовому засіданні (під звукозапис) про витребування від відповідача особової справи ОСОБА_1 (розділ заохочення та стягнення), оскільки такий доказ має значення для правильного вирішення справи, зокрема встановлення попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби).

Так, якщо скаржник уважає, що судами порушено норми процесуального права (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України), зокрема, необґрунтовано відхилено клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі скаржник має довести, що судами протиправно не було вжито заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що, в свою чергу, могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Посилання скаржника на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які він посилається в обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі, та причинно-наслідковим зв`язком із протиправністю оскаржуваного судового рішення.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України, суд не дослідив зібрані у справі докази, не надавши їм належної оцінки.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

У відсутності обґрунтованих підстав, визначених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

У решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі №260/3992/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська