Справа № 140/515/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/515/23 пров. № А/857/10753/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року про залишення позову без розгляду (суддя Димарчук Т.М., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.01.2023 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.04.2019 №, №, № та податкову вимогу від 19.07.2019 №144006-555.Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом, яка обґрунтована тим, що ГУ ДПС у Волинській області було надіслано їй лист від 09.11.2022 за № 12479/03-20-13-04-06, в якому повідомлялося, що станом на 09.11.2022 у неї (суб`єкта господарювання ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 )) наявний податковий борг на загальну суму - 132 344,27 грн, який виник внаслідок винесених податкових повідомлень-рішень. Надалі, ГУ ДПС у Волинській області подало до Волинського оружного адміністративного суду позовну заяву від 21.11.2022 про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 , копію якої з додатками позивач отримала 25.11.2022. Вказує на те, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19). Зважаючи на те, що про існування податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 №, №, № та податкової вимоги від 19.07.2019 №144006-555 позивач дізналася з копії позовної заяви від 21.11.2022 та додатків до неї (які вона отримала 25.11.2022), перебіг строку на оскарження починається для неї з моменту коли вона дізналася про існування таких повідомлень-рішень (а.с.32-35).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до суду в даній адміністративній справі. Клопотання представника відповідача Головного управління ДПС Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, залишено без розгляду.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, щопро існування податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 №, №, № дізналася з копії позовної заяви від 21.11.2022, які отримала 25.11.2022, то перебіг строку на оскарження починається з моменту коли особа дізналася про існування таких повідомлень-рішень.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, щовідповідно до пункту 75.1 статті 75. підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України (тут і надалі в редакції чинній па момент виникнення спірних правовідносин) на підставі наказу від 01.03. 2019 №821 та у зв`язку із отриманням інформації від АТ «УКРСИББАНК» про виплату ОСОБА_1 доходу та не поданням фізичною особою декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзду перевірку ОСОБА_1 з метою дослідження питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Копія наказу від 01.03.2019 №821 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 » разом із повідомленням про проведення перевірки від 01.03.2019 №268 були надіслані на адресу позивача 04.03.2019 та як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення вручені представнику позивача - 07.03.2019 (а.с. 50).

За наслідками проведення зазначеної перевірки був складений акт від 14.03.2019 №4666/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено, що позивач здійснила порушення:

-підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 ПК України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 62301, 48 грн;

- пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір за 2015 рік в сумі 5220,71 грн;

-статті 49, підпункту 176.1 статті 176 ПК України, а саме: не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік.

Копія акту перевірки від 14.03.2019 №4666/03-20-13-02/ НОМЕР_1 була вручена особисто позивачу 21.03.2019, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 55).

Па підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

- від 11.04.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок па доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 77876,85 гри (у тому числі: 62301, 48 грн основний платіж; 15575,37 грн - штрафні санкції);

- від 11.04.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 6525,88 гри (в тому числі: 5220,71 грн основний платіж; 1305,17 грн - штрафні санкції):

- від 11.04.2019 №, яким нараховано штрафні санкції за платежем ПДФО в розмірі 170,00 три.

Копії вказаних податкових повідомлень-рішень були надісланні відповідачем у встановленому порядку за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) однак 15.05.2019 були повернуті відділенням поштового зв`язку до контролюючого органу із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 58).

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, при цьому, поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не зазначено та судом не встановлено, тому позов необхідно залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший частини другої статті 122 КАС України).

Частиною 4 ст. 122 КАС України також передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. Таким іншим спеціальним законом у сфері податкових відносин є Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає порядок та строки оскарження податкових повідомлень-рішень.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами п. 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).

Судова палата вважає, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, судова палата відступає від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі № 805/1146/17-а та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Водночас, суд зауважує, що строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Апелянт покликається на те, що не знала про податкові повідомлення рішення, які були направлені позивачці, оскільки конверт повернувся до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Предметом позову в даній справі, виходячи із позовної заяви є визнання протиправними та скасування рішень індивідуальної дії прийняті органом владних повноважень ДФС України у Волинській області, а саме податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 №, №, №.

У відповідності до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України (у редакції на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Згідно з п.70.7. ст.70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Аналогічні положення містить п.п.3.8., 3.10. Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11. 2012 № 1236.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4, статті 42 ПК України).

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 56.18 статті 56, пункту 58.3 статті 58 ПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 (справа №826/17798/18) та від 23.09.2021 (справа №640/8096/19).

Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, спірні податкові повідомлення-рішення направлялись на актуальну адресу позивача: АДРЕСА_1 (вказану адресу позивач також зазначила звертаючись до суду з позовом в даній справі).

Отже, апеляційний суд погоджується, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені за правильною (актуальною) адресою позивача ОСОБА_1 та вважаються врученими останній належним чином 15.05.2019 (а.с.58).

З огляду на викладене, строк звернення до суду для оскарження спірних податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 сплинув.

Доводи апелянта про те, що вона пропустила строк звернення до суду з поважних причин через те, що вона не отримувала податкових повідомлень-рішень, не можуть бути визнані судом обґрунтованими в силу вимог ст.ст. 42, 58 Податкового кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що саме позивач повинна довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до змісту статті 121 КАС пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 804/4217/18.

Згідно із ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на предмет спору та зважаючи на дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом 17.01.2023, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду у справах щодо оскарження рішень контролюючого органу, а також враховуючи недоведеність існування підстав вважати причини пропуску строку поважними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі вимог ст. 123 КАС України.

Доказів для підтвердження обґрунтованих підстав щодо пропуску строку звернення до суду та необхідності поновлення останнього (позивач звернулася до суду через 3 роки 8 місяців) позивачем не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Окрім того, суд звертає увагу, що позивач особисто отримала акт контролюючого органу від 14.03.2019 №4666/03-20-13-02/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 55). Вказаний акт позивач отримала за адресою АДРЕСА_2 . Отже, позивач достовірно знала проведену перевірку та порушення виявлені посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області. Однак, податкові-повідомлення рішення (надіслані податковим органом за тією ж адресою: АДРЕСА_2 ) були повернуті відділенням поштового зв`язку до контролюючого органу із зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання».

Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційною адміністративного суду у складі Верховною Суду у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

У постанові від 09.10.2018 у справі № 820/1864/17 Верховний суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку із цим негативних для такого платника наслідків.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку на звернення до суду з позовом.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року про залишення позову без розгляду №140/515/23- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш