Справа № 140/6592/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/6592/22 пров. № А/857/2375/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року, прийняте суддею Смокович В.І. у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (надалі ГУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі ГУ ПФУ в м.Києві) про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в м.Києві №85 від 03.10.2022 щодо відмови у переведенні на пенсію державного службовця, відповідно до Закону №889-VIII, та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити переведення на пенсію державного службовця, відповідно до Закону №889-VIII, з часу звернення з відповідною заявою від 28.09.2022 з врахуванням до загального стажу державної служби періодів роботи (служби) з 25 вересня 1984 по 04 жовтня 2004, а також з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.09.2022 №№ 243, 244.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 позов задоволено.

Суд виходив з того, що у ГУ ПФУ в м.Києві не було фактичних та правових підстав для не зарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи (служби) в органах внутрішніх справ, податкової міліції та проходження строкової військової служби, та відмови у зв`язку із цим у переведенні позивача на інший вид пенсії, а у позивача наявні умови, передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ (а саме, досягнення віку 62 роки, наявність не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу), для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII та відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Суд відхилив доводи відповідачів про те, що станом на 01.05.2016 позивач не обіймав посади державної служби, у зв`язку із чим відсутні підстави для переходу на пенсію за Законом №889-VIII, оскільки пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII передбачено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі, але за умови наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до стажу державної служби, що дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №889, можливо зарахувати періоди роботи з 24.05.2005 по 30.09.2010 (згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03.10.2022 №12903/03-16).

Оскільки станом на 01.05.2016 позивач не перебував на посадах державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та не має 20 років стажу на зазначених посадах, права на призначення пенсії згідно «Прикінцевих положень» Закону №889 у нього немає.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за вислугу років по нормах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII.

Позивач 28 вересня 2022 звернувся до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889- VIII , який набув чинності 01.05.2016 (арк. спр. 17), надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, в тому числі довідки Державної служби фінансового моніторингу України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.09.2022 №№ 243,0244 (а.с.8-9).

Рішенням ГУ ПФУ в м.Києві «Про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 03.10.2022 №85 відмовлено позивачу у переході на пенсію у зв`язку із відсутністю підстав, оскільки станом на 01.05.2016 позивач не перебував на посадах державної служби та не має 20 років стажу на зазначених посадах (а. с. 16).

Листом від 05.10.2022 №0300-0210-8/33270 ГУ ПФУ у Волинській області направило позивачу копію рішення ГУ ПФУ в м.Києві від 03.10.2022 №85 (а.с. 15).

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон №3723-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 3723- ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889 з 01 травня 2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 травня 2023 у справі № 560/928/20.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723- XII є дотримання вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 889-VIII.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не зараховано до стажу державної служби періоди роботи військової служби в органах внутрішніх справ УВС з 25.09.1984 по 31.12.1996 та служби в органах податкової міліції з 30.08.1983 по 06.06.1990.

Згідно з статтею 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у частині другій зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VIII.

Згідно пункту 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 № 283 (далі - Порядок № 283), відповідно до пункту 1 якого, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби (вказаний правовий висновок відображено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №735/939/17).

Обставина щодо втрати чинності Порядку №283, у зв`язку із затвердженням 25.03.2016 постановою №229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби, судом не враховується, оскільки його норми були чинними на час здобуття позивачем стажу державної служби (далі - Порядок № 229).

Порядок №229 у пункті 6 містить аналогічну норму, як і в пункті 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється відповідно до Порядку № 283.

За змістом пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 3 Порядку до стажу державної служби включається також:

- час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ;

- час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Також, згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що періоди проходження строкової військової служби з 15.10.1982 по 23.04.1984 та проходження служби в органах внутрішніх справ УВС з 25.09.1984 по 31.12.1996 слід зарахувати до стажу державної служби, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 27.12.2019 у справі № 500/2565/18.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 31.12.1996 по 04.10.2004 позивач проходив службу в органах податкової міліції.

Питання наявності правових підстав для зарахування поліцейському стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції вже досліджувалося Верховним Судом. Так, 7 жовтня 2020 Верховний Суд ухвалив постанову в справі №826/16143/18 за схожих фактичних обставин справи і правового регулювання спірних відносин.

У наведеній постанові, проаналізувавши повноваження, завдання та функції податкової міліції та відповідних підрозділів поліції, Верховний Суд дійшов висновку, що ці органи здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Враховуючи зазначене, Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Зрештою у контексті спірних правовідносин у справі №380/7750/20 Верховний Суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.

Така правова позиція надалі підтримана Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2021 у справі №440/1564/20, від 11 листопада 2021 у справі №280/1546/21, від 02 червня 2022 у справі №280/8419/20

За наведеного правового регулювання, ураховуючи правову позицію, викладену Верховним Судом у зазначених вище постановах, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що стаж служби позивача в податковій міліції з 31.12.1996 по 04.10.2004 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

З приводу покликання апелянта на те, що станом на 01.05.2016 позивач не займав посади державного службовця, а тому немає підстав для переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, скільки пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII передбачено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі, але за умови наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про зарахування спірних періодів до стажу державної служби, то позивач має більш, ніж 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Позивач також досягнув 62 річного віку, що в сукупності надає останньому право на переведення на пенсію за віком.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 140/6592/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар