Справа № 727/6713/23
Суддя: Гавалешко П. С.
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/6713/23
Провадження № 2-а/727/67/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Ільчука М.В.,

розглянувши адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, до відповідача про визнання протиправним та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що 13.06.2023 року інспектором з паркування управління контролю за благоустроєм у м. Чернівці Яворським О.Е відносно нього винесено поcтанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії СЕ № 0079654 і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення порушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, зокрема за те, що він 13.06.2023 року о 14.13 год. керував автомобілем марки «Dachia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , та здійснив зупинку транспортного засобу на виїзді з прилеглої території чим створив перешкоду для інших учасників руху, чим порушив п.15.9.(и) Правил дорожнього руху України.

Вважає, що постанова є незаконною, оскільки він Правила дорожнього руху України не порушував, його автомобіль не перешкоджав руху іншим транспортним засобам.

А тому просив визнати дії інспектора з паркування Управління контролю за благоустроєм міста Чернівецької міської ради Яворського О.Е щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП протиправними; визнати протиправним та скасувати постанову серії СЕ №0079654 Управління контролю за благоустроєм міста Чернівецької міської ради інспектора Яворського О.Е від 13.06.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу в його відсутність та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу в його відсутність підтримав викладене у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 13 червня 2023 року інспектором з паркування Управління контролю за благоустроєм міста Чернівецької міської ради інспекції з паркування Яворським О.Е винесено повідомлення серії СЕ №0079654 про те, що водій транспортного засобу марки «Dachia Sandero», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу по вул.Конституційна м. Чернівці, а саме: на виїзді з прилеглої території чим створив перешкоду для інших учасників руху, порушив п.15.9. (и) Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з чинним законодавством України про адміністративні правопорушення адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за яким зареєстрований транспортний засіб, - особи, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно зі ст. 249 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Відповідно до ч.4 cт.288 КУпАП постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Натомість, позивач як на підставу позову покликається виключно на повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, яке має відмінну правову природу від постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до п. 19 ст.4 КАС України індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Як слідує з оскаржуваного позивачем акту (повідомлення) останній не може бути застосований до позивача, оскільки не містить щодо нього будь-якої інформації.

Твердження позивача про оплату суми штрафу, яка була зазначена у вказаному повідомлені не підтверджує, що позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, відповідно до п.6 ст.3 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, є постанова органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, а не повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Додатково суд звертає увагу на те, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Здійснення владних управлінських функцій має тягнути за собою виникнення правовідносин влади і підпорядкування, тобто суб`єкт владних повноважень повинен шляхом вчинення дій або бездіяльності, прийняття певних рішень владно керувати поведінкою позивача, впливати на його майнові та/або особисті немайнові права та обов`язки.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (п.57 рішення Європейського суду з прав людини від 28.05.1985р. у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч.2 і 3 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з приписами ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України та конкретизоване у законодавстві право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи та позовної заяви, предметом цього спору є оскарження повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності самого факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Матеріали справи не містять постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, долучена позивачем «постанова» є повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, що в свою чергу не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить попереджувальну, інформаційну функцію, на підставі якого виноситься постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

Повідомлення від 13.06.2023 року серія СЕ №0079654 про притягнення до адміністративної відповідальності, яке позивач помилково вважає постановою, за своєю суттю не породжує для позивача жодних прав і обов`язків та не створює для нього права на захист, а відтак таке повідомлення, в якому до речі не зазначено прізвище позивача, не є актом на підставі якого він був притягнутий до адміністративної відповідальності, а також, оскаржуване повідомлення взагалі не містить даних про особу позивача.

Враховуючи те, що повідомлення від 13.06.2023 року серія СЕ №0079654 за своєю природою не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи, з його фабули не вбачається, що до адміністративної відповідальності притягнуто саме позивача за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. Суд приходить до висновку, що даний акт ніяким чином не обмежує права та свободи позивача ОСОБА_1 оскільки він не був притягнутий до адміністративної відповідальності зазначеним повідомленням, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 122, 219, 249, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 9, 72, 77, 90, 194, 205, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя П.С. Гавалешко