Справа № 480/4051/23
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2023 року Справа № 480/4051/23
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Гелета С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про зобов`язання вчинити дії,
Свої вимоги мотивує тим, що позивача було призначено на посаду начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області, але згідно наказу №3-0 від 29.03.2023 «Про звільнення» з позивачем припинено трудові відносини.
Також позивач зазначає, що за перші 5 календарних днів лікарняного позивачу було оплачено в розмірі 1100, 55 грн. Разом із тим, позивач зазначає, що має страховий стаж понад 8 років, тому при нарахуванні повинно бути застосовано 100 % середньої заробітної плати. Натомість позивач отримав 1100,55 грн., замість належної до виплати сума 2115,30 грн. Різниця, яку не було отримано позивачем, становить 1014,75 грн. (2115,30 грн.-1100,55 грн.).
Крім того, у березні 2023р. була надана відпустка на 8 календарних днів та нарахована оплата в розмірі 2485,73 грн., і 23.05.2023 додатково було нараховано та виплачено 1000,91 грн. Разом із тим, середньомісячна заробітна плата за розрахунковий період складає 13 201,39 грн., заробіток за останні 11 місяців складає 13 201,39 грн.*11=145 215,29 грн., за лютий 2023 року заробіток складає 14 470,74 (відпустка 609,29 грн.+посадовий оклад 7787,00 грн.+надбавка за вислугу 3504,15 грн.+надбавка за ранг 455,00 грн. + лікарняний 2115,30 грн.). Отже, позивач зазначає, що сумарний заробіток за останні 12 місяців складає 145 215, 29 грн+14 470,74 грн.= 159 686,03 грн.
Таким чином оплата за 1 день відпустки складає 614,18 грн. (159686,03 грн./260 календарних днів (365 календарних дні-104 неробочі дні-1 святковий день), а тому за 8 днів відпустки позивач повинен отримати 4913,44 грн. Тобто, позивачу безпідставно не було нараховано та виплачено 1426,80 грн. (4913,44 грн. - 3486,64 грн.)
Крім того, щомісячна премія та надбавка за інтенсивність праці позивачу у березні 2023р. безпідставно не нарахована та не виплачена. Позивач зазначає, що всім працівникам Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС була встановлена щомісячна премія та надбавка за інтенсивність праці у розмірах 20 % посадового окладу, а тому і позивач має право на зазначені виплати.
Таким чином 43 календарні дні відпустки має бути оплачено в розмірі 26 409,74 грн. (614,18 грн*43 календарний дні компенсованої відпустки). Тобто, різниця, яку позивач просить стягнути на його користь, становить 26 409.74 грн,-621.44 грн.=25 788, 30 грн.
Також позивач зазначає, що всі нарахування та виплати повинні бути проведені Головним управлінням ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, який перераховував заробітну плату позивачу та перерахував кошти під час звільнення. Враховуючи те, що ГУ ДПС у Сумській області має закриті рахунки в казначейській службі, відповідне нарахування та виплату повинно здійснити саме Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, як правонаступник Головного управління ДПС у Сумській області .
Враховуючи зміст позовної заяви відповідачем було проведено перерахунок сум, що виплачувались позивачу в лютому-березні 2023 році, було враховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, що визначений згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21 в сумі 248047,17 грн.
Стосовно оплати тимчасової непрацездатності лютий 2023 року, зазначають , що сума була розрахована позивачу з урахуванням останніх 12 місяців перед настанням страхового випадку, а враховуючи те, що ОСОБА_1 має страховий стаж менше ніж 6 місяців були проведені відповідні нарахування.
Стосовно невиплати матеріальної допомоги, представники відповідачів зазначають, що чинним законодавством України не визначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є обов`язковою виплатою. Керівник державної служби в межах затвердженого фонду оплати праці має право прийняти рішення про виплату матеріальної допомоги. Порядком №500 визначено, що матеріальна допомога виплачується один раз на рік, виплати за минулі роки не передбачені. Враховуючи відсутність коштів на відповідну виплату, заява позивача не підлягала задоволенню у зв`язку із чим і не було здійснено відповідні виплати.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що незважаючи на часткове перерахування коштів відповідачем після звернення до суду, сума заборгованості залишається невиплаченою, а тому із урахуванням розміру зменшених позовних вимог, просить позов задовольнити.
Від представників відповідачів надійшли заперечення з урахуванням відповіді позивача на відзиви на позовну заяву (з урахуванням зменшених позовних вимог), в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачем помилково до неробочих днів при розрахунку компенсації за відпустку та оплати основної щорічної відпустки включено вихідні дні, оскільки під час дії воєнного стану відсутні офіційні святкові та неробочі дні відповідно до прийнятого Закону України від 15.03.2022 №2136 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Зазначається, що у березні 2023р. не було встановлено розмір премії та надбавки за інтенсивність праці в ГУ ДПС в Сумській області, а тому позивачу не було здійснено відповідні нарахування.
Від позивача надійшли до суду додаткові пояснення, в яких позивач зазначає про необґрунтованість доводів відповідачів стосовно не нарахування та невиплати премії та надбавки за інтенсивність праці у березні 2023р.
Провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, витребувано докази у відповідачів. Також судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, зазначає наступне.
На виконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі №480/7596/21 було прийнято ГУ ДПС в Сумській області наказ №1-0 від 01.02.2023 «Про поновлення на роботі» відповідно до якого було з 10.07.2021 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС в Сумській області.
Відповідно до наказу №1- в від 10.02.2023 «Про відпустку» позивачу було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 1 календарний день 16.02.2023 за робочий період з 21.08.2020 по 20.08.2021.
Відповідно до наказу №2- в від 06.03.2023 «Про відпустку» позивачу було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 03 календарних дні з 08 по 10 березня 2023 включно за робочий період з 21.08.2020 по 20.08.2021 та частину щорічної основної відпустки тривалістю 05 календарних днів з 13 по 17 березня 2023 р. включно за робочий період з 21.08.2020 по 20.08.2021.
Наказом №3-0 від 29.03.2023 «Про звільнення» було припинено державну службу та звільнено 29.03.2023 ОСОБА_1 з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС в Сумській області у зв`язку із реорганізацією згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», виплачено компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів за період з 28.08.2021 по 27.08.2022, 11 календарних днів за період з 28.08.2022 по 27.08.2023, 25 календарних днів за період з 21.08.2021 по 20.08.2022, 18 календарних днів за період з 21.08.2022 по 29.03.2023.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 оплату щорічної основної відпустки за 1 календарний день -16 лютого 2023 у розмірі 168,66 грн., суд зазначає наступне.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що за надану відпустку у лютому 2023 р. було нараховано та виплачено суму середньомісячної заробітної плати в розмірі 440,63 грн.
Суд не погоджується із такими розрахунками позивача, враховуючи те, що такі розрахунки суперечать нормам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Постанова №100).
Слід зазначити, що сума середнього заробітку під час винесення постанови апеляційної інстанції зазначена для визначення розміру сума середнього заробітку для відшкодування позивачу вимушеного прогулу під час вирішення спору про поновлення позивача на посаді. В даному випадку, спірним є нарахування позивачу суми компенсації за невикористані дня відпустки, для визначення розміру якої застосовуються інші вихідні дані у відповідності до Постанови №100.
Так, відповідно до Постанови №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки
При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Позивачу правомірно було виплачено суму в розмірі 440,63 грн. за наданий один день відпустки у лютому 2023 р. і розрахунки здійснені відповідачем правомірно та із врахуванням положень Постанови №100.
В даному випадку, вимушений прогул у позивача відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду становить період з 10.07.2021 по 31.01.2023, за який на користь позивача було стягнуто суму середнього заробітку час вимушеного прогулу в розмірі 248047,17 грн.
Враховуючи те, що для розрахунку суми середньої заробітної плати береться кількість календарних днів, то у розрахунок періоду з 01.02.2022 по 31.01.2023 правомірно включено суму 365 днів (366 календарних 1 день святковий).
Таким чином середньоденна заробітна плата для розрахунку наданої позивачу відпустки 16.02.2023 терміном 1 день становить 440,63 грн. (160828,59/365 календарних днів), що і було нараховано та виплачено на користь позивача.
Із врахуванням вищезазначеного, позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 оплату щорічної основної відпустки за 1 календарний день -16 лютого 2023 у розмірі 168,66 грн. судом визнаються необґрунтованими, неправомірними та такими, що задоволенню не підлягають.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині застосування ГУ ДПС в Сумській області під час розрахунків суми заробітної плати за лютий та березень 2023р., проведення відповідних виплат позивачу, враховуючи застосування ГУ ДПС в Сумській області суму посадового окладу в розмірі 8450 грн., передбаченого наказом ДПС України від 24.02.2020 № 30 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів», суд зазначає наступне.
Наказом ДПС України від 24.12.2020 №755 на виконання вимог, визначених абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року N 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" - розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 N 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови N 893.
Суд визнає не обґрунтованими та безпідставними вищезазначені твердження відповідачів стосовно визначення розміру посадового окладу для позивача відповідно до наказу ДПС України №30 від 24.02.2020 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів», враховуючи наступне.
У силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Згідно із частинами 1, 3 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 за №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР), заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
При цьому, спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).
Окремі особливості проходження державної служби в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органах визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України (ч. 5 ст. 3 Закону №889-VIII).
Статтею 7 Закону №889-VIII, серед іншого, визначено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Згідно до положень ч. 1, 2 ст. 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 50 Закону №889-VIII заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).
Разом із тим, згідно частини 7 статті 50 Закону України «Про державну службу» складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.
Згідно частини 1 статті 346-1 Податкового кодексу України держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців та інших працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними обов`язків.
У відповідності до частини 2 статті 346-1 Податкового кодексу України заробітна плата державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій складається з:
1) посадового окладу;
2) надбавки за вислугу років;
3) надбавки за ранг державного службовця або за спеціальне звання;
4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;
5) надбавки за інтенсивність праці;
6) надбавки за виконання особливо важливої роботи;
7) надбавки за персональну кваліфікацію;
8) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності;
Частиною 3 вказаної статті Податкового кодексу України визначено, що схема посадових окладів державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій визначається Кабінетом Міністрів України та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців.
Схема посадових окладів державних службовців податкових органів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 №1346.
Наказом №30 від 24.01.2020 було введено умови оплати праці посадових осіб та працівників органів ДПС відповідно до постанови КМУ №15 від 18.01.2017 «Питання оплати праці працівників державних органів». Зазначеним наказом було установлено посадові оклади згідно схем посадових окладів.
Разом із тим, наказом ДПС України від 21.10.2021 №899 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів» було введено умови оплати праці державних службовців органів ДПС відповідно до постанови КМУ №1346 від 28.12.2020 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів».
Пунктом 4 наказу №899 від 21.10.2021 зазначено, що вважати таким, що втратив чинність, наказ ДПС України від 24.01.2020 №30 «Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів», за змінами, внесеними наказами ДПС України від 25.11.2020 №669, від 24.01.2020 №30, від 15.01.2021 №108.
Таким чином з дня прийняття ДПС України наказу №899 від 21.10.2021 не є чинним наказ ДПС України №30 від 24.01.2020. Таким чином з 21.10.2021 у відповідачів відсутні підстави для застосування норм наказу, який є невчинним.
Слід зазначити, що представниками відповідачів не надано суду жодних доказів правомірності застосування наказу ДПС України №30 від 24.01.2020 під час відповідного розрахунку заробітної плати в період роботи позивача з лютого по березень 2023р. під час дії норм наказу ДПС України №899 від 21.10.2021.
Посилання відповідачів, що наказ ДПС України №899 від 21.10.2021 не розповсюджується на працівників ГУ ДПС в Сумській області є безпідставним, враховуючи те, що в наказі №899 від 21.10.2021 не зазначено про будь-які обмеження, чи встановлено виключний перелік осіб податкового органу, на яких зазначений наказ розповсюджує свою дію.
Фактично під час нарахування заробітної плати позивача, із врахуванням розміру посадового окладу, визначеного наказом, який втратив чинність, податковим органом було безпідставно зменшено належний розмір заробітної плати позивачу в період його роботи на посаді начальника управління.
Враховуючи вищезазначене, зокрема, невірний розрахунок суми заробітної плати позивача за лютий 2023р., судом визнаються правомірними позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити відповідний перерахунок суми заробітної плати за надану у березні 2023р. відпустку.
Так, позивач перебував в щорічній основній відпустці 8 календарних днів - за період з 08 по 10 березня та з 13 по 17 березня 2023 року. Разом із тим, відповідачем було взято у відповідний розрахунок суму заробітної плати за лютий 2023р., який нараховано не в повному обсязі, оскільки застосований розмір посадового окладу « 8450 грн.», що судом визнано необґрунтованим.
Стосовно позовних вимог в частині не здійснення вірного обрахунку ГУ ДПС в Сумській області оплати перших 5 днів непрацездатності за період з 20 по 24 лютого включно, враховуючи застосування відповідачем розміру мінімальної заробітної плати та посилання на те, що позивач має страховий стаж менше ніж 6 місяців, суд зазначає наступне.
В даному виплату, позивачу було проведено відповідну виплату допомоги по тимчасової непрацездатності, враховуючи те, що позивач має страховий стаж менше ніж 6 місяців. Дану обставину відповідачами не заперечується.
Разом із тим, судом визнається необґрунтованим та безпідставним позиція відповідачів стосовно того, що позивач має страховий стаж менше 6 місяців на день здійснення відповідної допомоги по тимчасовій непрацездатності у лютому 2023р., враховуючи наступне.
Як встановлено під час розгляду справи № 480/7596/21, у постанові від 31.01.2023 судом апеляційної інстанції зазначено, що наказом від 20.08.2019 р. № 5-о Про призначення від 20.08.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області у порядку переведення з ГУ ДФС у Сумській області.
Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 62-о від 09.04.2020 Про звільнення ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено позивача з посади начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду м. Суми 06.04.2021 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 р., по справі № 480/1857/20, крім іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного Управління ДПС у Сумській області та стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 147397,25 грн.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 38-0 від 07.04.2021 позивача поновлено на посаді начальника управління правового забезпечення Головного Управління ДПС у Сумській області з 09.04.2020 на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду м. Суми 06.04.2021 по справі № 480/1857/20.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 41-о від 11.05.2021 р. Про звільнення припинено державну службу та звільнено ОСОБА_2 з посади начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), з 10.07.2021, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 248047 грн. 17 коп.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 1-0 від 01.02.2023 позивача поновлено на посаді начальника управління правового забезпечення Головного Управління ДПС у Сумській області з 10.07.2021 на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21.

Таким чином позивач перебуває у трудових правовідносинах із ГУ ДПС в Сумській області з 20.08.2019, а останнє поновлення позивача з 10.07.2021 відбулося на підставі судового рішення від 31.01.2023.

Крім того, судом враховується, що позивачу було нараховано та виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.07.2021, а тому зазначений період підлягає включенню до страхового стажу позивача. Суд зазначає, що під час поновлення на посаді ОСОБА_1 ГУ ДПС в Сумській області зобов`язано нарахувати та сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески (єдиний соціальний внесок), пов`язані з виплатою заробітної плати, за період вимушеного прогулу, що у даному випадку становить 248047,17 грн. за період з 10.07.2021 по 31.01.2023, а також подати до територіального органу ПФУ відповідні скореговані відомості про помісячні суми заробітку за відповідний період.

Слід зазначити, що під час відповідного розрахунку суми середньоденного заробітку позивача для оплати відпустки 16.02.2023 податковим органом враховувалися відповідні доходи позивача за рік, зокрема, за період з лютого 2022р. по січень 2023р., а також за весь інший період вимушеного прогулу, а тому посилання відповідача про те, що страховий стаж позивача становить менше ніж 6 місяців суперечить матеріалам справи та не підтверджено відповідачем належними та допустими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 (провадження № 11-43заі21) вказано, що "суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків).

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19".

У разі стягнення судом середньої заробітної плати за вимушений прогул роботодавець зобов`язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши її в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок органу доходів і зборів. База нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом середньої заробітної плати на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов`язковою передумовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі № 211/2214/16-ц (провадження № 61-30976св18).

Обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

В разі незаконного звільнення працівника та поновлення його на роботі стаж роботи такого працівника вважається безперервним. Таким чином період вимушеного прогулу позивача, враховуючи його поновлення на посаді з 10.07.2021, повинно враховуватися відповідачем при оплаті днів тимчасової непрацездатності, і відповідач зобов`язаний зарахувати визначені помісячні виплати за час вимушеного прогулу в страховий стаж і врахувати цей час при обчисленні розміру відповідних виплат з оплати днів тимчасової непрацездатності за перших 5 днів непрацездатності.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердж. постановою КМУ від 26.06.2015 №440, дні тимчасової непрацездатності оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах, визначених частиною першою статті 17 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Застраховані особи, страховий стаж яких за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку становить, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, менше шести місяців, мають право на оплату днів тимчасової непрацездатності в розмірі, який визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але не перевищує в розрахунку на місяць розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Сума оплати днів тимчасової непрацездатності в розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески.

Обчислення середньої заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 ( далі Порядок №1266)

Відповідно до п. 2 Порядку №1266 сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Таким чином за перші 5 днів тимчасової непрацездатності позивача відповідач зобов`язаний здійснити відповідний перерахунок та виплату, із врахуванням суми заробітної плати за лютий 2023р. із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн та надбавки за вислугу років, а також врахуванням того, що становий стаж позивача є більшим ніж 6 місяців, а не із з розрахунку на місяць не вище розміру мінімальної заробітної плати (6700грн.), встановленому законом у місяці настання страхового виплату, що було здійснено відповідачем.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати та виплатити на ОСОБА_1 компенсацію щорічної основної відпустки за 43 календарних дні основної відпустки, за відпрацьований період з 21.08.2021 по 20.08.2022 та з 21.08.2022 по 29.03.2023 та компенсацію додаткової оплачуваної відпустки за 21 календарний день, за відпрацьований період з 28.08.2021 по 27.08.2022 та з 28.08.2022 по 27.08.2023 у загальному розмірі 11414,40 грн., суд зазначає наступне.

Під час звільнення позивача з посади в наказі від 29.03.2023 №3-0 «Про звільнення» зазначено, що позивачу підлягає виплаті компенсація за невикористані дні відпустки загальною кількістю 64 дні.

При цьому позивач вважає, що відповідачем не вірно обраховано розмір середньоденної заробітної плати, враховуючи те, що заробітна плата за лютий березень 2023р. нарахована невірно, оскільки посадовий оклад позивача є менший, ніж передбачено наказом ДПС України №899 від 21.10.2021, не нараховано надбавка за інтенсивність праці та премія у березні 2023р., а також те, що середньомісячний заробіток позивача під час вимушеного прогулу становить 13201,39 грн..

Розрахунки позивача, а саме врахування того, що середньомісячний заробіток позивача становить 13201,39 грн., судом визнаються безпідставними та необґрунтованими, враховуючи те, що такі розрахунки суперечать нормам Постанови №100, про що зазначено вище.

Слід зазначити, що сума середнього заробітку під час винесення постанови апеляційної інстанції зазначена для визначення розміру суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час вирішення спору про поновлення позивача на посаді.

В даному випадку, спірним є нарахування позивачу суми компенсації за невикористані дня відпустки, для визначення розміру якої застосовуються інші вихідні дані у відповідності до Постанови №100, про що судом зазначено вище.

Відповідно до наданих розрахунків відповідача компенсація за 64 календарні дні відпустки була розрахована у відповідності до нарахованої заробітної плати позивача за період березень 2022 лютий 2023р.

Зазначено, що сумарний заробіток позивача за останні 12 місяців склав 159077,77 грн. (248047,17 грн./401 календарний день вимушеного прогулу х 240 робочих днів з березня 2022 р. по січень 2023 + 10620,64 грн. (заробітна плата за лютий 2023р, яка складається із посадового окладу в розмірі 5492,50 грн. + 455 грн. надбавка за ранг+2471,63 грн. надбавка за вислугу років + 440,63 грн. 1 календарний день відпустки + 1760,88 грн. тимчасової непрацездатності за 8 календарних днів).

Таким чином сума компенсації за 64 календарні дні відпустки ГУ ДПС в Сумській області розрахована наступним чином 159077,77 грн./365 календарних днів (366 календарних дні - 1 святковий день) =435,83 грн., що становить суму середньоденного заробітної плати позивача. Загальна сума до виплати становить 27893,13 грн. (435,83 грн. х 64 календарних днів).

Враховуючи те, що для розрахунку сумі середньої заробітної плати береться кількість календарних днів, то у розрахунок періоду з 01.03.2022 по 28.02.2023 правомірно включено суму 365 днів (366 календарних 1 день святковий).

Таким чином під час нарахування відповідачем правомірно взято до уваги період вимушеного прогулу та загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого на користь позивача постановою апеляційної інстанції по справі №480/7596/21 від 31.01.2023, зокрема за період з 01.03.2022 по 28.02.2023, яка складається із суми 12371,43 грн. (лютий 2022р.), 13608,57 грн. (березень 2022р.), 12990 грн. (квітень 2022р. ), 13608,57 грн. (травень 2022р.), 13608,57 грн. (червень 2022р.), 12990 грн. (липень 2022р.), 14227,14 грн. (серпень 2022р.), 13608,57 грн. (вересень 2022р.), 12990 грн. (жовтень 2022р.), 13608,57 грн. (листопад 2022р. ), 13608,57 грн. (грудень 2022р. ), 13608,57 грн. (січень 2023р.)., а також взято до уваги суму заробітної плати позивача за лютий 2023.

Суд зазначає, що в межах даної справи оплата заробітної плати позивача за лютий 2023р. відповідачем розрахована невірно. При цьому формула відповідного розрахунку середньоденної заробітної плати для нарахування суми комендації за невикористані дні відпустки позивачу, що здійснена ГУ ДПС в Сумській області, відповідає нормам Постанови №100.

Суд зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем не вірно було обраховано суму заробітної плати позивача за лютий 2023 р (посадовий оклад та надбавка за вислугу років), враховуючи застосування невірного розміру посадового окладу позивача.

Також відповідачем не вірно було обраховано суму допомоги в період тимчасової непрацездатності за лютий 2023 р. із врахуванням розміру та висновку, що страховий стаж позивача становить менше ні 6 місяців.

Зазначені обставини вплинули на вірний обрахунок отриманої заробітної плати позивача за лютий 2023р., а тому судом не може бути визнано обґрунтованим зазначення ГУ ДПС в Сумській області суму сумарного заробітку позивача за останні 12 місяців в розмірі 159099,77 грн., оскільки сума заробітної плати за лютий 2023р. вирахувана невірно в розмірі 10620,64 грн. і підлягає відповідного перерахунку.

Разом із тим, судом відмовляється у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу суми щомісячної премії за березень 2023 у розмірі 1354,21 грн та надбавку за інтенсивність праці за березень 2023 у розмірі 1354,21 грн, враховуючи наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

Таким чином премія не є обов`язковою виплатою, виплачується державним службовцям згідно рішення керівника, при цьому фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці, тобто обмежена обсягами фінансуванням

Суд зазначає, що питання призначення премії, її розміру врегульовано відповідним Положенням та не є правом суду, а тому суд не може надати власну оцінку показникам роботи позивача за результатами роботи, без врахування інших обставин, та перебрати дискреційні повноваження керівника, розмір виплат як премії та додаткових стимулюючих виплат залежить від розміру фонду економії коштів установи, визначити розмір таких виплат.

Відповідно до постанови КМУ №1346 від 28.12.2020 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів» затверджено Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування державним службовцям податкових органів надбавок за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи, за персональну кваліфікацію та за виконання особистих ключових показників ефективності.

Крім іншого, установлено, що надбавки за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи, за персональну кваліфікацію та за виконання особистих ключових показників ефективності встановлюються відповідно до Порядку, затвердженого пунктом 1 цієї постанови; премії встановлюються та виплачуються згідно із Законом; інші виплати, передбачені Законом, а також виплати, передбачені іншими нормативно-правовими актами, здійснюються відповідно до таких актів. Податковим органам забезпечити виконання цієї постанови виключно в межах фонду оплати праці, затвердженого у кошторисі відповідного органу.

В даному випадку, позивач зазначає, що має право на отримання щомісячної премії та надбавку за інтенсивність праці за березень 2023 р., враховуючи те, що працівникам ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС встановлена щомісячна премія та надбавка за інтенсивність праці у розмірах 20 % посадового окладу, про що свідчить лист від 14.04.2023 №31/ЗП1/18-28-10-02-11 ГУ ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС

Разом із тим, суд зазначає, що позивач не працює на посаді в Головному управлінні ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, позивач згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду поновлений на посаду в інший орган, а саме до ГУ ДПС в Сумській області.

Доказів того, що працівникам саме Головного управління ДПС у Сумській області, в якому працював позивач і з яким позивач перебував у трудові правовідносинах, нараховувалася премія чи надбавка за інтенсивність праці у березні 2023р. матеріали справи не містять, позивачем взагалі не зазначається.

Наказом ГУ ДПС в Сумській області позивачу не встановлювався розмір премії чи надбавки за інтенсивність праці, а тому у суду відсутні підстави для зобов`язання ГУ ДПС в Сумській області здійснювати відповідні нарахування та виплату позивачу суми щомісячної премії та надбавки за інтенсивність праці в розмірах, самостійно розрахованих позивачем.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визначеної позивачем суми до сплати, оскільки такі нарахування суперечать нормам Постанови №100, про що зазначено вище, відповідачем застосовано вірну методику відповідних нарахувань, при цьому судом визнано необґрунтованим вихідні дані, які застосовані відповідачем в частині розміру посадового окладу, надбавки за вислугу років та компенсацію днів тимчасової непрацездатності. При цьому нарахування та виплата належить до дискреційних повноважень відповідача, такі вимоги є передчасними, на даний час ГУ ДПС в Сумській області взагалі заперечує право позивача на визначення розміру посадового окладу в сумі 11980 грн., а також розміру компенсації під час тимчасової непрацездатності позивача.

Також нарахування та виплата компенсації невикористаної відпустки нерозривно пов`язано із обізнаністю роботодавця із заробітною платою та пов`язаних виплат є дискреційними повноваженнями відповідача, визначення розміру недоотриманих виплат є виключною компетенцію відповідача, а тому суд не повинен та не уповноважений втручатися у дискреційні повноваження щодо виконання відповідачем обов`язку з визначення суми недоотриманих виплат.

В даному випадку, із врахуванням встановлених судом обставин, позивач має право на перерахунок та виплату в належному розмірі суми заробітної плати за лютий 2023р. (із обов`язковим врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн. та суми надбавки за вислугу років), суми допомоги з тимчасової непрацездатності за період з 20 по 24 лютого 2023 р. (із урахуванням суми здійсненого належного перерахунку суми заробітної плати за лютий 2023р. та враховуючи те, що страховий стаж позивача становить більше ніж 6 місяців), суми заробітної плати за березень 2023р. (із обов`язковим врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн. та перерахування надбавки за вислугу років) , оплату щорічної основної відпустки за 8 календарних днів за період 08 по 10 березня 2023р., а також суми компенсації 64 календарних днів невикористаної відпустки (із обов`язковим врахуванням суми перерахунку заробітної плати за лютий 223р. та допомоги в період тимчасової непрацездатності позивача у лютому 2023р.).

Визначаючи належний орган, який повинен здійснити нарахування та виплату позивачу суми перерахованої заробітної плати, суд виходить з наступного.

В межах даної справи та спірних правовідносин право позивача на отримання належної заробітної плати було порушено не Головним управлінням ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, а Головним управлінням ДПС у Сумській області, яке є роботодавцем позивача та в якому позивач проходив державну службу в спірний період, приймає стосовно позивача відповідні накази з кадрових питань, зокрема звільнення з посади..

Посилання позивача на те, що Головне управління Державної податкової служби в Сумській області знаходиться в стані припинення, суд зазначає наступне.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа Головне управління ДПС у Сумській області не є припиненою, а лише знаходиться в стані припинення.

Матеріалами справи підтверджується, що на час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував у трудових правовідносинах із Головним управлінням Державної податкової служби в Сумській області.

Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, саме на відповідну посаду в ГУ ДПС в Сумській області було поновлено позивача на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі №480/7596/21 і було з ГУ ДПС в Сумській області стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Звільнений позивач у березні 2023р. з посади, яку позивач займав в ГУ ДПС в Сумській області, яке веде відповідний облік працівників Управління та здійснює відповідне нарахування та вчиняє відповідні дії щодо виплати заробітної плати позивачу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідні виплати здійснювалися в подальшому ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС, враховуючи те, що у ГУ ДПС в Сумській області закриті рахунки в казначейській службі.

При цьому такі виплати можуть бути здійсненні виключно на підставі даних, за правильність нарахування яких несе відповідальність посадові особи ГУ ДПС в Сумській області. Повноважень щодо нарахування та самостійної виплати позивачу сум заробітної плати у ГУ ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС відсутні.

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.10.2020 до ЄДР внесений запис про припинення юридичної особи - Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) за рішенням засновника. Станом на дату звернення позивача до суду та розгляду справи, Головне управління ДПС у Сумській області (код 43144399) перебуває у стані припинення та 30.09.2020 до ЄДР внесений запис про державну реєстрацію створення відокремленого підрозділу юридичної особи - Головного управління ДПС у Сумській області ().

На даний час Головне управління ДПС у Сумській області не ліквідовано, знаходиться лише у стані припинення, а тому у зв`язку з викладеним, саме Головне управління ДПС у Сумській області повинно відновити порушені трудові права позивача в частині отримання належної суми заробітної плати, зокрема здійснити відповідний перерахунок заробітної плати позивачу та вчинити дії щодо виплати відповідної суми позивачу.

На даний час матеріалами справи не підтверджується, що Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС після отримання від Головного управління ДПС у Сумській області документів про перерахунок заробітної пдати позивачу на виконання судового рішення по даній справі відмовилося здійснити відповідну виплату позивачу. Натомість матеріали справи свідчать про те, що Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС перераховувало на корить позивача суму заробітної плати як під час звільнення, так і в подальшому, після відповідного перерахунку сум, належних до виплат під час звільнення позивача з посади.

Таким чином вимоги, заявлені до ГУ ДПС в Сумській області щодо стягнення на користь позивача відповідної суми не можуть бути задоволені, оскільки перерахунок не здійснено суб`єктом владних повноважень, з яким позивач в спірний період перебував у трудових правовідносинах.

Перерахунок суми заробітної плати на виконання судового рішення по даній справі відповідачем не здійснено, відповідних платіжних доручень від ГУ ДПС в Сумській області щодо перерахування позивачу суми заробітної плати до ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС не отримувало.

Головне управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС не відмовляло позивачу відповідній виплаті, такі вимоги на даний час є передчасними.

Враховуючи вищезазначені обставини, судом встановлено, що нарахування позивачу суми заробітної плати, враховуючи невірний розмір посадового окладу позивача, в т.ч. і у лютому 2023р., ОСОБА_1 не було належним чином розраховано і інші виплати, які пов`язані із розміром посадового окладу, зокрема надбавка за вислугу років, також невірно нарахована сума за час тимчасової непрацездатності позивача, також впливає на розмір відповідної суми компенсації за невикористані дні відпустки під час звільнення з посади, невірно нарахована та виплачена сума заробітної плати за березень 2023р.

Крім того, стосовно позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавку за ранг державного службовця, виплат за додаткове навантаження та премій (у разі встановлення).

В силу ч. 2 ст. 54 Закону України «Про державну службу» державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України, а саме передбачені у Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 р. N 500, згідно якого рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про державну службу» держава заохочує державних службовців до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Отже, необхідними умовами для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є наявність коштів на виплату допомоги.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов`язків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї Постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

При цьому, згідно з пунктом 8 Постанови №268 видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.

Згідно роз`яснень Міністерства праці та соціальної політики України від 16 жовтня 2009 року №620/13/84-09, рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся у 2023 році до ГУ ДПС в Сумській області із заявою від 07.02.2023. В заяві позивач просив надати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань з тих підстав, що протягом часу з 10.07.2021 по 01.03.2023 не отримував заробітної плати у зв`язку із протиправним звільненням з посади, а тому має нагальну потребу у коштах для відновлення нормальної життєдіяльності.

Підставами для відмови ГУ ДПС в Сумській області надано позивачу інформацію, що рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймає керівник у межах затвердженого фонду оплати праці, у разі , якщо коштів недостатньо, така допомога не виплачується. Відповідно до інформації про нараховані та виплачені суми заробітної плати позивачу, зазначеної в службовому листі від 22.05.2023 ГУ ДПС в Сумській області повідомило, що розрахунками кошторису видатків на 2023 р. виплата матеріальної допомоги ГУ ДПС в Сумській області не передбачена для всіх працівників.

Посилання позивача на те, що у ГУ ДПС в Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС були кошти, оскільки нараховувалася та виплачувалася премія та надбавка інтенсивність праці, судом визнається безпідставним та необґрунтованим. Як зазначено вище, позивач не працював в Головному управлінні ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ, і нарахування та виплата сум премії та відповідної надбавки у зазначеному органі не свідчить про наявність коштів у ГУ ДПС у Сумській області з яким позивач перебував у трудових правовідносинах.

В позовних вимогах позивач зазначає про те, що ГУ ДПС в Сумській області зобов`язано нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2022 рік, при цьому в заяві від 07.02.2023 позивачем не зазначено, що така заява стосується права позивача на отримання матеріально-допомоги на оздоровлення за 2022р.

Суд зазначає, що заява подана позивачем у 2023р., і наявність можливості для відповідних виплат у податкового органу виникає виключено в межах кошторису 2023р. Відповідну відповідь позивач і отримав, враховуючи відсутності відповідних коштів для такої виплати враховуючи кошториси за 2023р. в ГУ ДПС в Сумській області.

Крім того, посилання позивача на те, що у 2022році він не отримував матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, суд зазначає, що діючим законодавством не передбачено обов`язку роботодавця в обов`язковому порядку кожного року здійснювати таких вид допомоги, а визначено право отримання одного разу на рік.

Крім того, п. 2 Порядку - передбачено, що державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Пунктом 30 частини 2 статті 2 цього Кодексу регламентовано, що кошторис основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетним періодом для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, є один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань державного службовця здійснюється керівником установи в бюджетному році, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, коли була подана відповідна заява за наявності коштів фонду оплати праці на її виплату.

Заяву позивачем було подано у 2023році, а тому у відповідача відсутні підстави для відповідних виплат враховуючи показники кошторису за 2022року.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та для повного захисту порушеного права позивача, суд у відповідності до ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області здійснити перерахунок та виплату позивачу суми заробітної плати, зокрема посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 та березень 2023 р. (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн.), суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно (із врахуванням того, що позивач має страховий стаж більше ніж 6 місяців), суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів з 08.03.2023 по 10.03.2023 та з 13.03.2023 по 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р.), суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р.) .В інших вимогах судом відмовляється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений територіальний підрозділ ДПС про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (м.Суми, вул..Іллінська, 13,і.к. 43995469) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату суми заробітної плати, зокрема посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 та березень 2023 р. (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн.), суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно (із врахуванням того, що ОСОБА_1 має страховий стаж більше ніж 6 місяців), суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів з 08.03.2023 по 10.03.2023 та з 13.03.2023 по 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р.), суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р. та перерахунку допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно).

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета