Справа № 460/1758/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/1758/22 пров. № А/857/17624/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року (головуючий суддя Дорошенко Н.О., м. Рівне) у справі №460/1758/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 2), в якому просив визнати протиправними дії відповідача 1 щодо відмови позивачу у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення з урахуванням встановленої вислуги років у пільговому обчисленні (22 роки 01 місяць 03 дні) та оформлення всіх необхідних документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001); зобов`язати відповідача 1 провести розрахунок грошового забезпечення позивача, оформити всі необхідні документи та подати їх до відповідача 2 для призначення позивачу пенсії за вислугу років у пільговому обчислені відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001); зобов`язати відповідача 2 призначити позивачу пенсію за вислугу років у пільговому обчисленні відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на час прийняття його на службу в органи податкової міліції (27.04.2001) положення п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначали, що право на пенсію за вислугу років належить особам, які мають вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше, незалежно від віку. Проте, після 07.11.2021 збільшено кількість вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні із цією статтею у попередній редакції, що звужує його права. Вважає, що з 28.04.2021 він має право на пенсію відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001), що відповідає статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він, оформляючись на службу в органи податкової міліції у квітні 2001 року, мав законні очікування, що через 20 років служби він зможе вийти на пенсію і в нього буде право на пенсію за вислугою років, відтак, відмовляючи в оформленні документів та призначенні пенсії відповідачі позбавили його законних очікувань (право виходу на пенсію при вислузі 20 років), визначених вищевказаною нормою (у редакції станом на 27.04.2001), а також пенсії за вислугу років, на яку він має право з 28.04.2021. Вважає, що оскаржувані дії відповідачів порушують його конституційне право на соціальний захист.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

27 лютого 2023 року ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду зупинено провадження у справі №460/1758/22 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №160/15259/20.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023 року провадження у справі відновлено.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , 1977 року народження, проходив службу в органах податкової міліції ДФС, де отримував грошове забезпечення з 27.04.2001 до звільнення зі служби 08.11.2021 у запас Збройних Сил України за пп. г п. 1 п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1997 №114 (через скорочення штатів).

Згідно з наказом начальника ГУ ДФС в Рівненській області від 08.11.2021 №133-о, вислуга років підполковника податкової міліції ОСОБА_1 на день звільнення складає: у календарному обчисленні 21 рік 04 місяці 29 днів; у пільговому 22 роки 01 місяць 29 днів.

В листопаді 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області із зверненням щодо призначення пенсії за вислугою років.

ГУ ПФУ в Рівненській області листом від 11.11.2021 №10837-10577/Л-03/8-1700/21 роз`яснено позивачу, що подання документів для призначення пенсії за вислугу років, як і обчислення вислуги років, є компетенцією кадрових підрозділів силових Міністерств та відомств. У зв`язку з чим, рекомендовано звернутися до кадрового підрозділу відомства, в якому позивач проходив службу.

22.11.2021 позивач звернувся до ГУ ДФС в Рівненській області із зверненням щодо проведення розрахунку розміру грошового забезпечення, оформлення та направлення документів до ГУ ПФУ в Рівненській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

ГУ ДФС в Рівненській області листом від 01.12.2021 №1635/10/17-97-09-05 повідомлено позивачу про відсутність правових підстав для направлення до ГУ ПФУ в Рівненській області документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, оскільки з наявних документів вбачається, що на момент звільнення вислуга років позивача становить у календарному обчисленні 21 рік 04 місяці 29 днів; у пільговому 22 роки 01 місяць 29 днів. Будь-якою іншою інформацією щодо наявності у нього більшої кількості вислуги років відповідач 1 не володіє.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за час роботи в органах податкової міліції позивач не набув необхідної кількості років, що дають йому право на отримання пенсії за вислугу років, то у нього не виникло право на пенсійне забезпечення на підставі п. а ч. 1 ст. 12 Закону №2262-XII в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області призначити позивачу пенсію, суд першої інстанції вказав, що до моменту отримання відповідної заяви позивача та належних документів від уповноваженого органу у органу Пенсійного фонду не виникає обов`язку з призначення пенсії.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року за № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до ст.1 Закону №2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту б абзацу 1 статті 1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), зокрема, особи начальницького складу податкової міліції.

Пунктом а ч. 1 ст. 12 Закону №2262-XII (в редакції, чинній станом на 27.04.2001) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Пункт а частини першої статті 12 Закону №2262-XII в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011, чинній на момент звільнення позивача зі служби, визначає, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Таким чином, на час прийняття позивача на службу в органах податкової міліції (27.04.2001) законодавство передбачало право на пенсію за вислугу років осіб, які мали вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше, а на час звільнення його зі служби - 25 календарних років і більше.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача (08.11.2021), йому зараховано вислугу років: у календарному обчисленні 21 рік 04 місяці 29 днів; у пільговому 22 роки 01 місяць 29 днів; в органах податкової міліції 20 років 06 місяців 12 днів.

Позивач не заперечує правильність обрахунку кількості його вислуги років, водночас він вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню редакція п. а ч. 1 ст.12 Закону №2262-XII на час його прийняття на службу 27.04.2001.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 N 3-1 (далі - Порядок N 3-1).

Згідно пункту 1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України. Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Відповідно до положень Порядку № 3-1 на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Пунктами 12 і 13 Порядку № 3-1 визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

Аналізуючи наведені норми, можна зробити висновок, що саме на Головне управління ДФС у Рівненській області покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів. Водночас до компетенції Головного управління ДФС у Рівненській області не входить вирішення питань, пов`язаних із наявністю чи відсутністю у особи права на призначення пенсій на умовах Закону № 2262-ХІІ. Рішення про призначення або відмову у призначенні пенсій за Законом №2262-ХІІ приймає виключно пенсійний орган.

При цьому, колегією суддів враховуються висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.06.22 у справі №160/15259/20.

Апеляційний суд зазначає, що в даному випадку відповідач-1 перебрав на себе повноваження органу, що призначає пенсію, та листом від 01.12.2021 №1635/10/17-97-09-05 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ. У зв`язку з цим, відповідач-1 жодних дій з підготовки та направлення документів позивача для вирішення уповноваженим органом питань віднесених до його компетенції не вчиняв.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Рівненській області щодо відмови позивачу у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення з урахуванням встановленої вислуги років у пільговому обчисленні (22 роки 01 місяць 03 дні) та оформлення всіх необхідних документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років у пільговому обчислені відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001) та зобов`язання відповідача 1 провести розрахунок грошового забезпечення позивача, оформити всі необхідні документи та подати їх до відповідача 2 для призначення позивачу пенсії за вислугу років у пільговому обчислені відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001).

При цьому, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №2262-XII в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача зі служби, а не яка була чинною на час прийняття його на таку службу помилковими, з огляду на таке.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції Україниперебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11.10.2005 № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Як вже було зазначено, на час прийняття позивача на службу в органах податкової міліції (27.04.2001) законодавство передбачало право на пенсію за вислугу років осіб, які мали вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше, а на час звільнення його зі служби - 25 календарних років і більше.

Тобто, статтею 12 цього Закону після 08 липня 2011 року збільшено стаж позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні із цією статтею у попередній редакції, що звужує права позивача у розумінні Конституції України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що пенсійний орган питання призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ по суті не вирішував.

Відтак, враховуючи те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення по суті питання призначення позивачу пенсії на умовах Закону № 2262-ХІІ не приймалось, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача заявлені до відповідача 2 про зобов`язання призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII (у редакції Закону №2262-ХІІ, чинній станом на 27.04.2001) є передчасними.

За встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення частково помилкового рішення, а відтак рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача 1 провести розрахунок грошового забезпечення позивача, оформити всі необхідні документи та подати їх до відповідача 2 для призначення позивачу пенсії за вислугу років у пільговому обчислені відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII (у редакції станом на 27.04.2001) слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №460/1758/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення та оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001) та зобов`язання Головного управління ДФС у Рівненській області провести відповідний розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області скасувати та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення з урахуванням встановленої вислуги років у пільговому обчисленні (22 роки 01 місяць 03 дні) та оформлення всіх необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001).

Зобов`язати Головне управління ДФС у Рівненській області провести розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції станом на 27.04.2001).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар