Справа № 607/6161/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 607/6161/23 пров. № А/857/13937/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Довгополова О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції № 1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Дзюбич В.Л.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції № 1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області (далі ГУНП в Тернопільській області), в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 217394 від 25 березня 2023 року; стягнути на його користь витрати на правову допомогу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. В постанові зазначено, що 25 березня 2023 року об 11 год. 05 хв. він здійснив рух під заборонний знак 3.2 з табличкою 7.4.1, чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України. Вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правопорушення не вчиняв, постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без з`ясування усіх обставин справи, оскільки працівником поліції не було здійснено жодних процесуальних дій, в тому числі, працівником поліції не забезпечено його правом на захист. Вказує, що бланк спірної постанови заповнений неправильно, оскільки місце розгляду справи заповнено не у повному обсязі, зокрема вказано «м. Шумськ в. Українська»; відомості про особу щодо якої розглядається справа зазначені неправильно, зокрема замість « ОСОБА_2 » зазначено « ОСОБА_3 »; фабула постанови сформована нечітко та не відображає суті інкримінованого правопорушення; у постанові не зазначено місце вчинення правопорушення; не конкретизовано, що означає «рух під заборонний знак», оскільки у ПДР України такий термін відсутній.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 217394 від 25 березня 2023 року, винесену інспектором СРПП ВП №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Юрієм Юхим`юком, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, і закрито справу про адміністративне правопорушення. У задоволенні решти позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції № 1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції № 1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 429 грн 44 коп та 3500 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наданий представником відповідача відеозапис не може бути взятий судом до уваги, оскільки посилання на нього у спірній постанові відсутнє. Більше того, наданий суду відеозапис пошкоджений, що унеможливлює встановлення будь-яких обставин з нього, а докази на підтвердження здійснення руху автомобіля, яким керував позивач, в зоні дії дорожнього знака 3.2 в матеріалах справи відсутні. До того ж, як слідує із наявних у справі копій оскаржуваної постанови, вона містить розбіжності у зазначенні відомостей про особу, щодо якої здійснюється розгляд справи. Так, у постанові, яка була видана та яку позивач підписав на місці вчинення адміністративного правопорушення, вказано « ОСОБА_4 », а у постанові, наданій представником відповідача, вказано « ОСОБА_1 ». За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 217394 від 25 березня 2023 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню. Разом із тим, оскільки при розгляді зазначеної категорії справ таких повноважень суду як визнання постанови протиправною КАС України не передбачено, тому в цій частині вимоги позивача не можуть бути задоволені. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 429 грн 44 коп та 3500 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що пояснення представника позивача, викладені ним у позовній заяві, щодо неправильно зазначеного імені позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » замість « ОСОБА_2 » спростовуються копією цієї постанови. Вказує, що не зазначення технічного приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація правопорушення, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Зазначає, що поліцейським як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР України, зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вказує, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що зазначення неправильного ім`я позивача в оскаржувальній постанові, не зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення, незрозуміло сформована суть адністративного правопорушення, в сукупності свідчать про те, що постанова серії БАД № 217394 є протиправною, винесеною незаконно, з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення чи посилань на них.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 217394 від 25 березня 2023 року, винесеною інспектором СРПП ВП № 1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Юрієм Юхим`юком, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Як слідує з наданої позивачем копії зазначеної постанови, 25 березня 2023 року об 11 год. 05 хв., ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «Пежо Експерт», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух під заборонний знак 3.2 з табличкою 7.4.1, чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України, чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою (а.с.8).

Із постанови також слідує, що графа 2 спірної постанови «Місце розгляду справи» містить неповний запис населеного пункту, а саме зазначено «м. Шумськ в. Українська», а графа 7 «До постанови додаються» містить неконкретизований запис «відеофіксація».

Зміст наданої відповідачем копії постанови є ідентичним, за винятком відомостей про особу, щодо якої розглядається справа, зокрема в ній зазначено « ОСОБА_1 » (а.с.29).

До матеріалів відзиву на позовну заяву також долучено диск, який, як встановлено судом першої інстанції у судовому засіданні, є пошкодженим, відтак встановити будь-які обставини з цього диску виявилось неможливим.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 217394 від 25 березня 2023 року, винесену інспектором СРПП ВП №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Юрієм Юхим`юком, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, і закриття справи про адміністративне правопорушення. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції № 1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції на користь позивача судовий збір у розмірі 429 грн 44 коп та 3500 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів частково погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно із п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Із оскаржуваної постанови слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення руху транспортним засобом під заборонний знак 3.2 з табличкою 7.4.1, чим порушено вимоги п. 8.4 (в) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст 122 КУпАП (а.с.8).

Згідно з п.п. «в» п. 8.4 ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до розділу 33 ПДР України до заборонних знаків відноситься, у тому числі, дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Не поширюється дія знаків 3.1, 3.2, 3.21-3.24, 3.34 - на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету (розділ 33 ПДР України).

Відповідно до пункту 7.4.1 розділу 33 ПДР України табличка дорожнього знаку 7.4.1 означає «суботні, недільні та святкові дні».

При цьому, таблички до дорожніх знаків застосовують для уточнення, обмеження дії інших дорожніх знаків. Таблички застосовуються тільки разом із знаками (розділ 33 ПДР України).

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення представником відповідача до суду першої інстанції було подано відзив на позовну заяву, зміст якого зводився до цитування спірної постанови, з її уточненнями, вимог чинного законодавства, та посилання на відеозапис, на якому, за твердженням відповідача, зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення, однак у спірній постанові посилання на будь-який відеозапис відсутнє, оскільки не конкретизовано, яким саме технічним приладом було вчинено відеозапис.

У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17 та від 27 лютого 2020 року у справі № 344/4629/16-а.

Таким чином, наданий представником відповідача відеозапис обгрунтовано не був взятий судом першої інстанції до уваги, оскільки посилання на нього у спірній постанові відсутнє.

Більше того, наданий до суду першої інстанції відеозапис пошкоджений, що унеможливлює встановлення будь-яких обставин з нього, а докази на підтвердження здійснення руху автомобіля, яким керував позивач, в зоні дії дорожнього знака 3.2 в матеріалах справи відсутні.

Крім того, як слідує із наявної у справі копії оскаржуваної постанови, вона містить розбіжності у зазначенні відомостей про особу щодо якої здійснюється розгляд справи, що є порушенням ст. 283 КУпАП. Так, у постанові, яка була видана та яку позивач підписав на місці вчинення адміністративного правопорушення, вказано « ОСОБА_4 », а у постанові, наданій представником відповідача, вказано « ОСОБА_1 » (а.с.8, 29)

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Втім, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу винуватості позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу положень статей 9 та 10 КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності можливо лише при доведеності вини особи у вчиненні правопорушення належними та допустимими доказами.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про накладення адміністративного стягнення не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 217394 від 25 березня 2023 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

На підтвердження надання правничої допомоги у суді першої інстанції представником позивача долучено договір-доручення про надання правової допомоги від 03 квітня 2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1189486 від 04 квітня 2023 року, розрахунок розміру правової допомоги до договору від 03 квітня 2023 року, акт здавання-приймання робіт від 04 квітня 2023 року, платіжну інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 04 квітня 2023 року (а.с.9-15).

Як слідує з договору-доручення про надання правової допомоги від 03 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 (Замовник) та адвокатом Золотухіним О.О., адвокат зобов`язується надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором у представленні інтересів замовника під час розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до умов пунктів 4.1 та 4.2 вказаного договору за на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних відносин, обсяг та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Процесуальні дії (участь у судових засіданнях, оформлення клопотань, заяв, позовів, скарг та інших документів) погоджуються сторонами та оплачуються відповідно до виставлених рахунків.

Повноваження адвоката Золотухіна О.О. підтверджені договором-дорученням про надання правової допомоги від 03 квітня 2023 року та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1189486 від 04 квітня 2023 року.

Відповідно до розрахунку розміру правової допомоги до договору від 03 квітня 2023 року та акту здавання-приймання робіт від 04 квітня 2023 року, підписаного ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , вартість послуг Адвоката за цим актом складає 3500 грн, що складається з: вивчення та правового аналізу предмету спору, консультації (1,5 год) - 1500 грн; підготовка процесуальних документів по справ (позовної заяви) (2 год.) - 2000 грн. Разом 3,5 год (а.с.11-12).

Зазначену суму ОСОБА_1 сплатив адвокату, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 04 квітня 2023 року (а.с.14).

Таким чином, в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також докази проведення оплати за надані послуги.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

У цій справі у суді першої інстанції заперечень від відповідача щодо вказаного клопотання представника позивача не надходило.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 3500 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції у Тернопільській області вказує, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову.

Проаналізуваши вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що вивчення та правовий аналіз предмету спору, консультації не є окремим видом правової допомоги та охоплюються підготовкою позовної заяви у справі. Таким чином, відсутні підстави для стягнення із бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн за вивчення та правовий аналіз предмету спору, консультацію.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що призвело до неправильного вирішення питання розполілу судових витрат, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року у справі № 607/6161/23 скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (вул. Валова, 11, м. Тернопіль, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2000 гривень (дві тисячі гривень) понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Довгополов
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2023 року.