Справа № 160/19012/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Самарського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
31.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Самарського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною відмову Самарського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надати ОСОБА_1 відстрочу від призову за мобілізацією на підставі абз. другого ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію як громадянину, який навчається у вищому духовному навчальному закладі і здобуває духовну освіту за денної формою навчання;
- зобов`язати Самарський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. другого ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як громадянину який навчається у вищому духовному навчальному закладі і здобуває духовну освіту за денною формою навчання шляхом оформлення відповідної довідки за встановленою формою про надання відстрочки від призову за мобілізацією.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 29.08.2022 навчається на денному відділенні біблійного факультету релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні». Позивач зазначає, що він, як громадянин який навчається у вищому духовному закладі має пільги передбачені ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, частиною другою статті 11 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що громадяни, які навчаються у вищих та середніх духовних навчальних закладах, користуються правами і пільгами щодо відстрочення проходження військової служби в порядку і на умовах встановлених для студентів та учнів державних навчальних закладів. Проте, за зверненням до відповідача з заявою про надання відстрочки від призову за мобілізацією позивач отримав відмову, яку вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами з 18.08.2023.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
21.08.2023 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що не погоджується з позовними вимогами вважає їх необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Відповідач відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно абз. другого ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з огляду на те, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Релігійної організації «Український Біблійний Інститут» є «Діяльність релігійних організацій». Інших видів діяльності, у тому числі КВЕД 85 «Освіта» та підпунктів до нього не зареєстровано. Відповідно до Національного класифікатора України, класифікація видів економічної діяльності, виданого Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457: Клас (КВЕД) 94.91: - Діяльність релігійних організацій. Цей клас не включає освіту, яку надають дані організації. Заклад не має акредитації освітньої програми та ліцензії на надання освіти. У зв`язку з чи, довідка про навчання ОСОБА_1 видана Релігійною організацією «Український біблійний Інститут», яка згідно чинного законодавства України не має ліцензії на надання освіти. Окрім того, представник зазначає, що військовий обов`язок є однаковим як для віруючих громадян України, так і для невіруючих. Таким чином, вважає, що рішення відповідача про відсутність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно абз. другого ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було прийнято законно та з повним дотриманням порядку в межах законодавства України, відтак просить суд відмовити у задоволенні позову.
30.08.2023 позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи листа Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні» за вих. №024 від 11.07.2023 та листа Державної служби з етнополітики та свободи совісті від 18.08.2023 за вих №4698/11-09/23.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до начальника Самарського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро з заявою про надання відстрочки від призова на військову службу під час мобілізації відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви позивачем надано довідку Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні» від 30.05.2023 вих. №023 про навчання, витяг з наказу Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні» від 26.08.2022 №0031 про зарахування на навчання, лист Церкви Христова Соборний район м. Дніпра від 01.06.2023 вих. №01/06 про виконання ОСОБА_1 функцій головного служителя.
Листом від 14.07.2023 за вих.№4919 відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно абз. 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» оскільки, довідка про навчання видана Релігійною організацією «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні», яка згідно чинного законодавства не має ліцензії на надання освіти та акредитації освітньої програми, а також згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Релігійної організації «Український Біблійний Інститут» є «Діяльність релігійних організацій», діяльність за КВЕД - 85 «Освіта» не зареєстровано. Окрім того, проінформовано, що військовий обов`язок є однаковим, як для віруючих громадян, так і для невіруючих.
Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Відповідно ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Відстрочка від призову на строкову військову службу визначена положеннями ст.17 даного закону, а саме: відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.
Відповідно до ч.8 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відстрочка від призову на строкову військову службу для здобуття освіти на весь період навчання надається громадянам призовного віку, які навчаються:
у закладах загальної середньої освіти III ступеня та професійної (професійно-технічної) освіти з денною формою навчання. У разі досягнення такими призовниками 21-річного віку відстрочка втрачає силу;
у закладах фахової передвищої освіти з денною формою навчання, у тому числі під час здобуття початкового рівня (короткого циклу) та першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за програмами ступеневої системи освіти;
у закладах фахової передвищої та/або вищої освіти з денною формою навчання, у тому числі під час здобуття наступного ступеня освіти;
у закладах середньої або вищої духовної освіти з денною формою навчання;
в інтернатурі, аспірантурі або докторантурі з відривом або без відриву від виробництва.
Відстрочка від призову на строкову військову службу також надається громадянам України, які проходять військову підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу при вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. Така відстрочка надається на весь період проведення військової підготовки та на строк, що триває від завершення такої підготовки до присвоєння громадянину України первинного військового звання офіцерського складу, але не довше ніж до кінця поточного року після завершення підготовки.
Відповідно ч.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», право на відстрочку від призову на строкову військову службу для здобуття освіти також мають громадяни України, які в рамках міжнародних договорів України навчаються у закладах освіти інших держав.
Указом Президента України від24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та триває мобілізація.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Поряд з цим ст.23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Частина перша вказаної статті визначає випадки, за яких не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані.
Відповідно до положень абз. 2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Таким чином, студенти, які навчаються на очній формі у передвищому або професійно-технічному або вищому навчальному закладі, мають право на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією при наявності відповідного документального підтвердження цієї підстави.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі -Положення №154), відповідно до п.1 якого територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;
розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016р. №921 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі -Порядок №921).
Відповідно до пункту 2 Порядку №921 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.
Згідно із пунктом 16 Порядку №921 військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів:
для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;
для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Зазначене дає підстави для висновку, що, за наведених обставин, під час дії мобілізації вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу покладено саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, з метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації для здобуття освіти особа повинна надати відповідний доказ з приводу того, що вона є здобувачем професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються саме за денною або дуальною формами здобуття освіти, за наслідками якого відповідними військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність у особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації для здобуття освіти, про що вчиняється ними відповідний запис у військово-облікових документах - посвідченні про приписку до призовної дільниці чи відмітка у військовому квитку.
В ході судового розгляду встановлено, що позивач з 29.08.2022 зарахований студентом першого курсу денної форми навчання Українського біблійного інституту за спеціальністю «Християнський служитель» до Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні». Строк закінчення навчання 25.05.2025. Ці обставини вбачаються із довідки Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні» від 30.05.2023 вих. №023 про навчання, витягу з наказу Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні» від 26.08.2022 №0031 про зарахування на навчання, що були додані позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та містяться в матеріалах справи.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив позивачеві у наданні відстрочки від призову під час мобілізації на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з огляду на те, що довідка про навчання ОСОБА_1 видана Релігійною організацією «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні», яка згідно чинного законодавства не має ліцензії на надання освіти та акредитації освітньої програми, а також згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Релігійної організації «Український Біблійний Інститут» є «Діяльність релігійних організацій», діяльність за КВЕД - 85 «Освіта» не зареєстровано.
З огляду на зазначені відповідачем підстави для відмови позивачу у наданні відстрочки від призову під час мобілізації, викладені у листі від 14.07.2023 вих.№4919 суд зазначає наступне.
Відповідно частини другої статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» 987-XII релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).
Згідно статті 11 Закону України 987-XII релігійні управління і центри відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) мають право створювати духовні навчальні заклади для підготовки священнослужителів і служителів інших необхідних їм релігійних спеціальностей. Духовні навчальні заклади діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Громадяни, які навчаються у вищих і середніх духовних навчальних закладах, користуються правами і пільгами щодо відстрочення проходження військової служби, оподаткування, включення часу навчання до трудового стажу в порядку і на умовах, встановлених для студентів та учнів державних навчальних закладів.
Так, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні», основним видом економічної діяльності за КВЕД 94.91 є діяльність релігійних організацій.
В матеріалах справи міститься копія Статуту Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні», зареєстрований Наказом №11/10-03/с від 02.06.2021 Державною службою України з етнополітики та свободи совісті.
Зі змісту Статуту вбачається, що цей Статут визначає порядок діяльності Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні» (далі за текстом «Інститут»).
Згідно п. 1.7 Розділу 1 цього Статуту Інститут є духовним навчальним закладом, який як вищий богословський навчальний заклад видає випускникам усіх факультетів дипломи відповідного зразка про отримання вищої духовної освіти.
За наведених обставин посилання представника відповідача, як на підставу для відмови позивачу у наданні відстрочки від призова на військову службу під час мобілізації відсутність ліцензії на освіту та відсутність відповідного КВЕД у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію Релігійної організації «Український Біблійний Інститут при Християнському Центрі співробітництва незалежних громад Церкви Христової в Україні» є безпідставними.
Зазначене дає підстави для висновку, що, за встановлених в ході судового розгляду обставин, позивач є студентом у вищому духовному навчальному закладі і за положеннями частини 2 статті 11 Закону України 987-XII на таких осіб розповсюджуються пільги щодо відстрочення проходження військової служби, оподаткування, включення часу навчання до трудового стажу в порядку і на умовах, встановлених для студентів та учнів державних навчальних закладів.
Відтак, позивач має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, яка здобуває вищу духовну освіту на денній формі навчання і факт здобуття позивачем такої освіти за спеціальністю «Християнський служитель» відповідачем не заперечується і не спростовується.
Водночас суд не надає правову оцінку посиланням відповідача на те, що військовий обов`язок є однаковим, як для віруючих громадян, так і для невіруючих, оскільки вказане твердження виходить за межі предмету цього спору, позаяк при вирішенні цього спору встановленню, передусім, підлягає факт наявності у позивача права на отримання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі абз.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що відмова Самарського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу другого частині третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оформлена листом від 14.07.2023 вих. №4919 є протиправною та підлягає скасуванню.
З метою ефективного поновлення порушеного протиправною відмовою відповідача права позивача на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, задоволенню підлягає і похідна позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання Самарського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформити ОСОБА_1 у встановленому чинним законодавством порядку відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із здобуттям духовної вищої освіти за денною формою навчання, вчинивши відповідний запис у його військово-облікових документах.
Згідно частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 2147,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №8 від 27.07.2023 року.
З урахуванням положень статті 139 КАС України та відповідно до задоволених вимог, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 2147,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 90, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець