Справа № 160/13249/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Храмцова Є.В.
від позивача: Ковальчук Д.Ю., адвокат;
від відповідача: Дмитрієв Є.К., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення, визнання відкликаною податкової вимоги та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: 14.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 прийняти до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження суддею Кучугурною Н.В. одноособово; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
04.07.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
17.07.2023 від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження.
Крім цього, 17.07.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 19.06.2023 розгляд справи призначено на 17 липня 2023 на 14:00 год.
17.07.2023 справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
Розгляд справи був призначений на 16.08.2023 на 10:40 год, про що сторони були повідомлені повістками про виклик.
14.08.2023 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в кяій позивач просить суд:
16.08.2023 у підготовчому засіданні взяли участь представник позивача Ковальчук Д.Ю. та представник відповідача Колодка Б.О.
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засіданні від 16.08.2023, суд продовжив підготовче провадження на 30 днів та відклав розгляд справи на 28.08.2023 на 13:00 год.
21.08.2023 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на уточнену позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що скільки у декларації позивача з ПДВ за квітень 2023 року не зазначений обов`язковий реквізит, яким є номер телефону платника податків, податкова звітність не була прийнята. Щодо позовних вимог про визнання податкової вимоги відкликаною відповідач указує, що її відкликання відбувається автоматично відповідно до ст.60 Податкового кодексу України та не здійснюється шляхом вчинення інших дій. Також, відповідач зазначає, що майно позивача у податкову заставу надано не було (відповідний акт опису майна складений не був), тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача звільнити майно з податкової застави. Крім цього, за доводами відповідача, позовна вимога про коригування даних платника податків в інформаційно-телекомунікаційній системі органів ДПС є похідною від вимоги щодо прийняття та реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року, а оскільки вилучення відомостей про наявність податкового боргу з інтегрованої картки платника податків відбувається автоматично у разі відсутності заборгованості, то вказана позовна вимога не є такою, що відповідає завданням адміністративного судочинства.
28.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на уточнений позов, в якій позивач указує, що номер телефону не є обов`язковим реквізитом податкової декларації згідно з п.48.3 мт.48 Податкового кодексу України. Також, оскільки між позивачем і відповідачем існує спір щодо наявності податкового боргу, і як наслідок, чи є відкликаною податкова вимога від 04.05.2023, позивач вважає, що належним способом захисту, який забезпечить захист прав та законних інтересів позивача є саме визнання судом відкликаною оскаржуваної податкової вимоги відповідача внаслідок погашення податкового боргу відповідачем шляхом подання на реєстрацію податкової декларації з ПДВ за квітень 2023 року. Крім цього, відповідно до п.93.1. ст.93 Податкового кодексу України, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку. Відповідач вніс і не вилучає з інформаційно-телекомунікаційної системи органів ДПС відомості про наявність податкового боргу на підставі податкової вимоги від 04.05.2023, відповідно вказані порушення мають бути усунуті шляхом зобов`язання відповідача здійснити коригування даних платника податків.
28.08.2023 судове засідання відбулось за участю представника позивача Ковальчука Д.Ю. та представника відповідача Дмитрієва Є.К.
Ухвалою від 28.08.2023, занесеною до протоколу судового засідання, прийняв уточнений позов до розгляду у цій справі. Також ухвалою від 28.08.2023, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження і призначив справу для розгляду справи по суті на 25.09.2023 на 10:00 год.
У судовому засіданні 25.09.2023 взяли участь представник позивача Ковальчук Д.Ю. та представник відповідача Дмитрієв Є.К. У цьому судовому засіданні була оголошена перерва до 10:00 год. 02.10.2023.
02.10.2023 розгляд справи по суті відбувся за участю представника позивача Ковальчука Д.Ю. та представника відповідача Дмитрієва Є.К.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував і наполягав на відмові у їх задоволенні.
У судовому засіданні 02.10.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
28.04.2023 позивач зареєстрував уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2022 року, в п.18 розділу ІІІ якого зазначено про позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету 9773586,00 грн.
19.05.2023 позивач зареєстрував податкову декларацію з ПДВ за квітень 2023 року, в п.20.1. розділу ІІІ якої зазначено про суму від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 ст.200-1 розділу V Податкового кодексу України на момент подання податкової декларації, яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість 9773586,00 грн.
Крім цього, 04.05.2023 відповідачем прийнято рішення №53/32-00-13-11 про опис майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» у податкову заставу.
Податкова вимога і рішення про опис майна у податкову заставу були надіслані позивачу листом від 05.05.2023 №2679/6/32-00-13-11, який отримано позивачем 22.05.2023, про що свідчать відомості перевірки статусу відстеження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення сайту «Укрпошта».
На лист від 05.05.2023 №2679/6/32-00-13-11 позивач надіслав відповідачу лист від 23.05.2023 №381, яким повідомив, що 28.04.2023 ТОВ «Будінвест Інжиніринг» подало контролюючому органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених посилок, яким було уточнено розрахунок за липень 2022 року.
У зв`язку з внесеними уточненнями у ТОВ «Будінвест Інжиніринг» збільшилось позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету на 9773586 грн.
З огляду на наявність податкового боргу, товариство 19.05.2023 подало до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2023 року, вказавши у рядку 20.1. про зарахування у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, в межах встановленого ліміту, на момент подання декларації, 9773586 грн.
Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Будінвест Інжиніринг»» повідомило про те, що податковий борг у розмірі 9209608,81 був погашений шляхом зарахування у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, в межах встановленого ліміту на момент подання декларації, 9773586 грн.
Відповідно до п.48.7 ст. 48 ПКУ податкова звітність, складена з порушенням норм статті 48 ПКУ, не вважається податковою декларацією.
Запропоновано позивачу надати податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2023 року оформлену належним чином згідно з чинним законодавством.
Позивач уважає протиправним рішення відповідача, викладене у формі листа від 22.05.2023 №2964/6/32-00-04-04-02-02 про невизнання податковою декларацією податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року, тому звернувся з цим повозом до суду про скасування цього рішення, зобов`язання відповідача прийняти та зареєструвати податкову декларацію з ПДВ за квітень 2023 року, визнання відкликаною податкової вимоги, зобов`язання звільнити майно з податкової застави та зобов`язання відповідача здійснити коригування даних позивача в інформаційно-телекомунікацій системі органів ДПС.
Лист від 22.05.2023 №2964/6/32-00-04-04-02-02 отримано позивачем 06.06.2023, про що свідчать відомості перевірки статусу відстеження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення сайту «Укрпошта».
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Відповідно до п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України, Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.
Водночас за змістом пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Як визначено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
При цьому за змістом пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо), забороняється.
Відповідно до пп.49.11.1 п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України, У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.
Пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Отже зміст наведених правових норм свідчить про те, що перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, закріплений положеннями статей 48 та 49 Податкового кодексу України, є вичерпним; неприйняття податкової декларації з інших підстав, не передбачених податковим законодавством, забороняється.
Як передбачено пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Так, відповідно до пункту 48.7 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Однак, основне призначення звітності - надати користувачам достовірну інформацію щодо майнового та фінансового стану, результатів господарської та фінансової діяльності за звітний період.
Пунктом 48.2 статті 48 Податкового кодексу України визначено, що обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Як установив суд, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу відповідача була подана податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2023 року.
Згідно з рішенням відповідача, викладеним у листі від 22.05.2023 №2964/6/32-00-04-04-02-02, підставами для невизнання податкової звітності ТОВ «Будінвест Інжиніринг» за квітень 2023 року є те, що в порушення пункту 48.3 ст.48 ПКУ не зазначено обов`язкові реквізити.
У відзиві відповідач уточнив причину не визнання вказаної звітності податковою, а саме, у поданій податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року від 19.05.2023 не вказані реквізити телефону платника податків.
Суд відхиляє вказані доводи відзиву на позовну заяву, оскільки в оскаржуваному рішенні від 22.05.2023 №2964/6/32-00-04-04-02-02 відповідач не посилався на такі підстави невизнання податковою звітністю декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року від 19.05.2023.
До того ж, зміст пункту 48.3. статті 48 Податкового кодексу України свідчить про те, що, відомості щодо телефону платника податків відсутній в переліку обов`язкових реквізитів, які повинна містити податкова декларація.
Як зазначено вище, відповідно до пп.49.11.1 п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України, У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.
У листі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 №1503/12/13-12 «Щодо відмови у прийнятті податкових декларацій» вказано, що Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов`язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
Суд зазначає, що лист відповідача від 22.05.2023 №2964/6/32-00-04-04-02-02 не містить фрази про відмову у прийнятті податкової декларації платника податків. Водночас у цьому листі зазначається про те, що податкова звітність складена з порушенням норм Податкового кодексу України, не вважається податковою декларацією, а тому не вважається поданою.
Чинним законодавством України податковий орган не наділений повноваженнями щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, тобто надання їй статусу «визнана як не податкова», оскільки відповідно до статей 48 та 49 Податкового кодексу України податковий орган має право або прийняти податкову декларацію, або відмовити у її прийнятті.
Таким чином, відповідач під час складання листа від 22.05.2023 №2964/6/32-00-04-04-02-02 діяв не у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, і тим самим порушив пункт 1 частини 2 статті 2 КАС України, якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень повинні бути прийняті (вчинені), зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім цього, лист відповідача від 22.05.2023 №2964/6/32-00-04-04-02-02 є необґрунтованим, оскільки в ньому відповідач вказує загальні норми податкового законодавства, які нібито порушені платником податку, і не зазначає, які необхідні обов`язкові реквізити були відсутні у поданій податковій звітності позивача.
Щодо цих позовних вимог, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.
Відповідно до положень пункту 1 Розділу ІІ Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №826/9288/18, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
При цьому, суд зауважує, що зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків у спірних правовідносинах є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.
З огляду на викладене, підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків здійснити коригування даних платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» в інформаційно-телекомунікаційній системі органів ДПС України шляхом вилучення відомостей про наявність податкового боргу з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) у сумі 9209608,81 грн.
Відповідно до пунктів 60.1.-60.5. Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
60.2. У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
60.3. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.
60.4. У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
60.5. У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Східного міжрегіональногго управління ДПС по роботі з великими платниками податків звільнити майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» з податкової застави, що внесене на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 04.05.2023 № 53/32-00-13-11, суд зазначає таке.
Як уже встановив суд, 04.05.2023 відповідачем прийнято рішення №53/32-00-13-11 про опис майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» у податкову заставу.
Відповідно до пунктів 87.1., 87.2. статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Пунктом 88.1. статті 82 Податкового кодексу України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Згідно з підпунктом 14.1.155. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п.95.1. ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п.88.2. статті 82 Податкового кодексу України).
Пунктом 8 Порядку застосування податкової застави податковими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №586, передбачено те, що день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкових органів відповідно до законодавства.
Згідно з підп. 89.1.1-89.2.3 п. 89.1 ст.89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Відповідно до п.89.2. статті 89 Податкового кодексу України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.89.3. ст.89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Отже, наявність у позивача несплаченої суми узгоджених грошових зобов`язань є підставою, відповідно до норм Податкового кодексу України, для застосування контролюючим органом способів забезпечення сплати платником податків грошових зобов`язань, зокрема, прийняття рішення про опис майна у податкову заставу. При цьому, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
Суд установив, що 13.06.2023 посадовою особою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків складено акт №1 відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
Відповідних актів, які б підтверджували факт опису майна ТОВ «Будінвест Інжиніринг» у податкову заставу, до матеріалів справи не надано.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З огляду на викладене, а також ураховуючи те, що позивачем заявлені позовні вимоги саме про звільнення з податкової застави майна, опис якого відповідно до норм податкового законодавства здійснено не було, тобто, у позивача відсутнє майно, на яке поширюється право податкової застави відповідно до рішення від 04.05.2023 №53/32-00-13-11, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача звільнити майно з податкової застави.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає про часткове задоволення позовних вимог у цій справі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).
Враховуючи викладене, а також часткове задоволення позовних вимог, суд зазначає, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 5368,00 грн.
У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.
Розглянувши клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, суд указує, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Незалежність адвокатури гарантується.
Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Згідно з частинами першою та другою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Положеннями частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Так, до матеріалів справи надані копія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю від 29.10.2012 №2709, яке видане адвокатові Ковальчуку Денису Юрійовичу, ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АЕ №1205770, договір про надання правничої допомоги від 09.06.2023 та акт від 13.06.2023 приймання наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 09.06.2023.
Пунктом 3.1. договору передбачено, що з метою виконання даного Договору клієнт уповноважує адвоката представляти його інтереси у Дніпропетровському окружному адміністративному суді з правами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в тому числі, але не обмежуючись зазначеним: складати, підписувати та подавати позовні заяви; брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання про витребування доказів, заяви про забезпечення доказів, просити суд про виклик свідків, давати суду усні і письмові пояснення (відзиви), відповіді на відзив, надавати свої доводи, міркування та заперечення з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників процесу; знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, одержувати копії рішень, ухвал, постанов і інших документів, що є у справі; знайомитися з протоколом судового засідання, подавати письмові зауваження з приводу допущених у протоколі неправильності або неповноти змісту; заявляти відводи та клопотання, подавати заяви, в тому числі про вжиття судом заходів до забезпечення позову, про заміну одного способу забезпечення позову іншим, щодо повного фіксування судового процесу технічними засобами, здійснення аудіо - чи відеозапису судового засідання, виправлення допущених в рішенні, ухвалі описок, арифметичних помилок, постановлення додаткового рішення, роз`яснення судового рішення, зупинення провадження у справі, поновлення процесуальних строків; одержувати та подавати довідки та будь-які інші документи, що стосуватимуться виконання довіреності, у встановленому законодавством порядку складати, підписувати та подавати позовні заяви, клопотання, заяви, форми, пояснення, інші документи; здійснювати необхідні платежі; засвідчувати своїм підписом копії документів.
13.06.2023 адвокатом Ковальчуком Д.Ю. та ТОВ «Будінвест Інжиніринг» був складений акт приймання наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 09 червня 2023 року.
Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Разом з цим, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Зазначені вище висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №420/1109/21.
Як указано вище, частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).
З огляду на викладене, а також часткове задоволення позовних вимог, суд зазначає про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправним та скасувати рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, оформлене листом від 22.05.2023 № 2964/6/32-00-04-04-02-02 про невизнання податковою декларацією податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжиніринг» (вул. Лебедєва-Кумача, буд. 33, м. Дніпро, 49000, ).

Відповідач: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр. Олександра Поля, 57, м. Дніпро, 49600, ).

Повний текст рішення складено 12.10.2023.

Суддя Н.В. Кучугурна