Справа № 480/2327/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 р. Справа № 480/2327/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 11.04.23 по справі № 480/2327/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківського Національного університету внутрішніх справ ,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, яким просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету внутрішніх справ щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з дня звільнення 29.03.2021 по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Харківський національний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за не виплату одноразової допомоги при звільненні з дня звільнення 29.03.2021 по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишено без руху, у зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 11 квітня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що останній розрахунок з позивачем при звільненні дійсно проведно 21.05.2022 року, відповідно до виписки АТ КБ "Приватбанк". Однак, після розрахунку відповідачем по виплаті одноразової грошової допомоги, позивачем встановлено, що він має календарну вислугу повних 25 років, але йому Харківським національним університетом внутрішніх справ безпідставно не виплачена одноразова грошова допомога за один рік.

Тому, 21.06.2022 позивач звернувся із заявою про проведення перерахунку одноразової грошової допомоги та в подальшому виплатити її за весь період проходження служби, а саме за 25 років. В установлений законом строк відповідачем відповіді ненадано, а тому 18.08.2022 року позивач звернувся на Урядову гарячу лінію. 14 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 отримав відповідь, що підтверджується конвертом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі №480/6242/22 в задоволені адміністративного позову позивачу відмовлено.

В подальшому 11.01.2023 позивач звернувся до відповідача, щодо виплати компенсації за порушення термінів розрахунку при звільненні. Листом 10.02.2023 року позивачу відмовлено в отриманні компенсації який отримано ним 23.02.2023, що підтверджується повідомленням Укрпошта.

Таким чином, апелянт посилався на те, що лист від відповідача він отримав 23.02.2023, до суду звернувся 20.03.2023, відтак ним непропущено місячний строк на звернення до суду з поважних причин.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишено без руху, у зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску такого строку, а також надати докази поважності причин пропуску такого строку.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем пояснень поважності пропуску строку не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, а також враховуючи тривалість пропуску строку звернення до суду навіть з часу, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, суд не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначено Кодексом адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, приписами частини першої ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 11.02.2021 по справі №240/532/20 Верховний Суд зазначив, що висновок суду апеляційної інстанції щодо обмеження права особи на звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій щодо невиплати всіх сум, належних особі у день звільнення та стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства. У зв`язку з цим Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

А тому, в даному випадку на вимоги про зобов`язання Харківського національного університету внутрішніх справ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за невиплату одноразової допомоги при звільненні з дня звільнення 29.03.2021 по день фактичного розрахунку розповсюджується строк звернення до суду, визначений частиною 5 ст. 122 КАС України, який необхідно обраховувати з дня проведення остаточного розрахунку.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Причини ж пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами. Такі висновки викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 240/12017/19 від 31.03.2021.

Постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №640/25046/19 містить правовий висновок, згідно з яким причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Окрім того, у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №807/627/16: 1) День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.; 2) Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.; 3) Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.; 4) Варто наголосити, що право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує й стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.; 5) Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.; 6) У пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Європейський суд) від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинивмоги, позивачем встановлено, що він має календарну

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №9901/462/21 сформульовані правові позиції, у силу яких учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що повний розрахунок з позивачем проведено 21.05.2022, у той же час, з даним позовом представник позивача через систему "Електронний суд" звернувся 20.03.2023, тобто з порушенням місячного строку для звернення до суду.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 29.03.2021 №124 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.2 ч 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції за період з 07 листопада 2015 рок по 31 березня 2021 року, компенсація за частину невикористаної чергової щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік в кількості 11 днів. Так, при звільненні позивача в 2021 році йому виплачена лише одноразова грошова допомога за період з 2015 по 2021 рік в розмірі 8334,32 грн

В подальшому рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у справі №480/5526/21, зокрема, зобов`язано Харківський національний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в органах внутрішніх справ з 24.12.2010 по 06.11.2015.

На виконання рішення суду позивачу 21.05.2022 виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 49653,71 грн.

Отримавши виплату позивач встановив, що одноразово грошова допомога виплачена йому за 24 роки служби, у зв`язку із чим звернувся до суду. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі №480/6242/22 у нарахуванні одноразової грошової допомоги ще за 1 рік відмовлено.

В січні 2023 року позивач звернувся до відповідача щодо виплати йому компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, проте листом від 10.02.2023 за №1/483 позивачу відмовлено у виплаті середнього заробітку.

Апелянт зазначив, що відповідно до повідомлення Укрпошта лист відповідача він отримав 23.02.2023, а тому позов подано в межах місячного строку з цієї дати.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про неповажність причин пропуску звернення до суду, виходячи з наступного.

Посилання представника позивача на те, що позивач звернувся до відповідача 21.06.2022 із заявою про проведення перерахунку одноразової допомоги, не позбавляло його права звернутись до суду із даним позовом, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався 21.05.2022, що ним не заперечується.

Щодо посилання позивача про звернення до суду з позовом, то ці обставини ніяк не стосуються позовних вимог, заявлених даним позовом, крім того, слід зазначити, що у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 зазначено, що позивач, заявляючи свої вимоги, не оскаржує жодного наказу в частині виплати йому одноразової грошової допомоги, як не оскаржує і рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по адміністративній справі №480/5526/21.

Посилання представника позивача на те, що 11.01.2023 позивач звернувся до відповідача щодо виплати компенсації за порушення термінів розрахунку при звільненні, а листом 10.02.2023 ОСОБА_1 відмовлено в отриманні компенсації, колегія суддів не вважає поважними, оскільки остаточний розрахунок з ним здійснено ще 21.05.2022.

Саме по собі листування з відповідачем не може встановлювати моменту з якого відповідач дізнався про порушення своїх прав та визначення початку процесуального строку, оскільки про цей факт він дізнався з моменту проведення остаточного розрахунку при звільненні, про що ним зазначено в позові та заяві про поновлення процесуальних строків звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Разом з тим, у своїх поясненнях щодо строків звернення до адміністративного суду позивачем не викладено вмотивованих посилань на обставини, які перешкоджали йому, після отримання повного розрахунку при звільненні, звернутись до суду із відповідним позовом із дотриманням строку, встановленого законодавством, не наведено достатніх доводів щодо існування обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та не надано належних доказів на підтвердження таких доводів.

А отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та визнання причин пропуску неповажними.

Враховуючи викладене в сукупності, не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами пункту 9 частини 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення адміністративного позову.

Колегія суддів, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті останньої, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 480/2327/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова