Справа № 460/16628/23
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2023 року м. Рівне №460/16628/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо незарахування до страхового стажу період роботи з 01.03.2013 по 01.04.2023 в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне», зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.03.2013 по 01.04.2023 в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне» та провести перерахунок пенсії з дня її призначення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 01.03.2013 по 01.04.2023 у Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне», що призвело до порушення права позивача на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про причини неподання суд не повідомив, тому відповідно до вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 08.08.2022.

Позивач працює у Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне» з 04.04.1985 по теперішній час, зокрема, з 01.04.2019 на посаді начальника адміністративно господарського відділу, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 , довідкою від 05.07.2023 №130, виданою Обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Рівне».

Як зазначає позивач, при призначенні їй пенсії органом Пенсійного фонду не було враховано до страхового стажу період роботи в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне» з 01.03.2013 по 01.04.2023 у зв`язку з відсутністю доказів про сплату страхувальником відповідних внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зазначена обставина підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-7).

Так, на звернення позивача до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, останній листом від 07.07.2022 повідомив, що для з`ясування сум сплаченого єдиного соціального внеску, суми заборгованості, нарахування фінансових санкцій і пені за період з жовтня 2013 року по даний час позивачу необхідно звернутись до органу Державної податкової служби за місцем реєстрації.

Листом від 25.07.2022 відповідач повідомив, що питання сплати єдиного внеску не відноситься до компетенції Пенсійного фонду України.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.03.2013 по 01.04.2023 в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне» та вважаючи її протиправною, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, яке, в силу положень ст.2 Закону №1058-ІV гарантується, зокрема, солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У силу приписів ч.1 ст.15 Закону №1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідно до п.1 ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно із ч.2 ст.20 Закону №1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частина дванадцята статті 20 Закону №1058-IV).

Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 23.07.2019 у справі №617/927/17.

Таким чином, усі місяці роботи, в тому числі ті, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до п.1 ст.12-1 Закону №2464-VI, Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині 2 статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що в спірний період з 01.03.2013 по 01.04.2023 позивачу Обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Рівне» була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески.

Ці обставини підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-7), а також довідкою №130 від 05.07.2023, виданою Обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Рівне».

Водночас, не сплата Обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Рівне» нарахованого єдиного соціального внеску за вищезазначений спірний підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-7), в якій у відповідній графі проставлена позначка страхових внесків «Ні».

Суд зазначає, що згідно з вимогами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

Зі змісту трудової книжки позивача судом встановлено, зокрема, що з 01.10.2001 позивач прийнята на роботу в Державне підприємство «Міжнародний аеропорт Рівне» завідуючою гуртожитка (наказ №3к від 01.10.2001), 31.01.2022 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт Рівне» перетворено в Обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Рівне» (розпорядження Кабінету Міністрів України №3-р від 08.01.2002, розпорядження Голови облдержадміністрації №49 від 31.01.2002), 20.06.2005 переведена на посаду коменданта аеропорту (наказ №43к від 21.06.2005), 01.04.2014 переведена в загальне керівництво завідувачем гуртожитку (наказ №33-к від 31.03.2014), працювала комендантом аеропорту за сумісництвом з 01.01.2014 по 01.04.2019 (наказ №34-к від 31.03.2014), 01.04.2019 переведена до адміністративно господарського відділу на посаду начальника відділу (наказ №11/2-к від 29.03.2019).

Таким чином, суд констатує, що внаслідок невиконання Обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Рівне» обов`язку зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи в останньої з 01.03.2013 по 01.04.2023.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення періоду роботи з 01.03.2013 по 01.04.2023 до страхового стажу за порушення, вчинене Обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Рівне», оскільки згідно із Законом №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе саме страхувальник (роботодавець).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.03.2013 по 01.04.2023 - не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 414/736/17, від 23 липня 2019 року у справі № 617/927/17.

За правилами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ті періоди, за які позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, навіть за умови несплати (несвоєчасної сплати) роботодавцем страхових внесків з такої заробітної плати, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що спірний період роботи з 01.03.2013 по 01.04.2023 мав бути зарахований до страхового стажу позивача.

Що стосується позовних вимог щодо проведення перерахунку пенсії з дня її призначення, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону №1058-IV, перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Зі змісту позовної заяви та наданих позивачем матеріалів справи судом встановлено, що заява про перерахунок пенсії відповідно до вимог частини 4 статті 45 Закону України від №1058-IV позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не подавалася та рішення щодо відмови у перерахунку відповідачем не приймалося, а тому дана позовна вимога є передчасною та підстави для її задоволення - відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 березня 2013 року по 01 квітня 2023 року в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 березня 2013 року по 01 квітня 2023 року в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, витрати у виді судового збору у сумі 536,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 11.10.2023.

Суддя Олег ГРЕСЬКО