Справа № 632/847/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 р.Справа № 632/847/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Кочнєв О.В., м. Первомайський, Первомайський, Харківська, повний текст складено 20.07.23 року по справі № 632/847/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

13.06.2023 ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Миколаївській області (далі за текстом - ГУ НП в Миколаївській області, відповідач), у якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, складену працівником поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, серії ЕАС № 7094048 від 01.06.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області () адреса: 54000, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5, на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на незаконність складення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення підпункту «а» пункту 31.3. ПДР України в порядку ч. 1 ст. 121 КУпАП, через відсутність в ній посилань на конкретні норми та правила, які, на думку відповідача, були порушені. Наполягав на невідповідності постанови серії ЕАС № 7094048 від 01.06.2023 вимогам Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.10.2008 № 534 (далі за текстом Порядок № 534), оскільки працівником поліції не було складено акту перевірки технічного стану колісного транспортного засобу та вручено його водію, посилання в постанові про зворотне відсутні. Вважає, що працівник поліції не уповноважений робити висновок з приводу наявності чи відсутності факту переобладнання транспортного засобу, оскільки за визначенням Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137, такий контроль здійснюють суб`єкти господарювання, які внесені до реєстру суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю, а не працівник поліції.

Зазначив, що всупереч вимог ст. 283 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, у спірній постанові не відображено доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення (фіксація не здійснювалась). Звернув увагу на порушення працівником поліції процедури розгляду справи в частині оголошення тексту постанови, забезпечення права надати пояснення та скористатись правничою допомогою. З огляду на вищезазначене, вважав, що оскаржувана постанова не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, тому підлягає скасуванню.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 у справі № 632/847/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності від 01.06.2023 серії ЕАС №7094048 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КАС України відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неправомірність винесення оскаржуваної постанови серії ЕАС № 7094048, за відсутності доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого підпунктом «а» пункту 31.3. ПДР України, посилань на правила, норми та стандарти, які порушено, чому не було надано оцінку судом першої інстанції, оскільки єдиним належним доказом, який міг би підтвердити факт вчинення адміністративного правопорушення, є відеозапис, але відповідачем всупереч вимог ст. ст. 2, 77, 242 КАС України, такого не надав. Зауважив, що з фото, які були надані відповідачем до спірної постанови (а.с. 33 33 зворот), в порівнянні з фото, зробленими уповноваженими суб`єктом господарювання під час технічного огляду, неможливо встановити факт переобладнання напівпричепу Koegel, номерний знак НОМЕР_1 .

На підтвердження неправомірності винесення оскаржуваної постанови позивач зазначив, що напівпричіп це платформа рама, на яку встановлюється різні види обладнання (тентовані напівпричепи, рефрижератори, ізотермічні, контейнеровози, відкрита бортова платформа, самоскидні напівпричепи, лісовози); встановлення різного виду обладнання не змінює конструкцію напівпричепа. Водночас, на напівпричепі Koegel, номерний знак НОМЕР_1 , встановлено контейнер НОМЕР_2 з пристроєм для само вивантаження з гідроциліндром, який знаходиться в самому контейнері, а не встановлений на рамі платформі напівпричепа. Таким чином, в конструкцію напівпричепу не було внесено ніяких конструкційних змін, що включає поняття переобладнання, на якому наполягає відповідач.

Повідомив, що протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00057-00026-23 від 11.01.2023 (до винесення спірної постанови) напівпричіп «KOEGEL» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 визнано технічно справним, визначено проходження обов`язкового технічного огляду не пізніше 11.01.2024, а тому, враховуючи, що в період з 11.01.2023 по 01.06.2023 (дата винесення постанови) зміни до конструкції напіпричепа не вносились, твердження працівника поліції про переобладнання автомобілю, яким керував ОСОБА_1 є таким, що не відповідає дійсності, що в свою чергу не взято до уваги судом першої інстанції.

Крім цього, позивач з посиланням на ст. 251 КУпАП та висновки Верховного Суду у справі № 428/2769/17 від 24.01.2019, у справі № 202/2862/17 від 26.04.2018, у справі № 338/1/17 від 26.04.2018, зауважив, що надані відповідачем фото є неналежним та недопустимим доказом, а візуальне спостереження являється належним доказом виключно тоді, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Тому, вважав, що рішення по справі прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, упереджено та несправедливо.

Інші доводи апеляційної скарги дублюють зміст позовної заяви.

Відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Наполягав на правомірності винесення спірної постанови, оскільки, з наявних в матеріалах справи фото вбачається внесення технічних змін в транспортний засіб ОСОБА_1 , які не були зареєстровані у встановленому законом порядку. Наголосив, що законом не передбачено обов`язкову участь адвоката на місці вчинення адміністративного правопорушення, водночас позивач міг скористатись правовою допомогою в телефонному режимі. Інші доводи відповідача дублюють зміст оскаржуваного рішення.

11.10.2023 представником відповідача надіслано до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому останній просив провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕАС № 7094048 від 01.06.2023, складеною інспектором сектору превенції патрульної поліції ВП № 4 Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області сержантом поліції Хапуном Є.О., на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 грн за порушення вимог ч. 1 ст. 121 КУпАП та п. 31.3.а Правил дорожнього руху України, а саме встановлення гідравлічного циліндру на транспортний засіб, яким керував позивач на 309 км автодороги Дніпро-Миколаїв, а саме напівпричіпом Koegel, номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 12.01.2021 (а.с. 32, зворот).

Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачем наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та п. 31.3.а Правил дорожнього руху України. При цьому, судом зазначено про дотримання поліцейським порядку винесення оскаржуваної постанови, оскільки факт вручення копії та роз`яснення позивачу його прав підтверджується особистим підписом, а доказів прохання позивачем професійної правничої допомоги матеріали адміністративної справи не містять. Врахувавши, що до повноважень Національної поліції входить здійснення контролю за додержанням законодавства в сфері видачі і отримання документів під час перевезення небезпечних вантажів, суд вважав, що поліцейський наочно може побачити зміни конструкції, які відбулись у даному випадку. З огляду на те, що зі змісту наданих відповідачем фотознімків вбачається внесення змін в конструкцію напівпричепа, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та відмовив у їх задоволенні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного слідує, що вказана норма є бланкетною в частині визначення правил, норм і стандартів, яким має відповідати транспортний засіб, що був переобладнаний.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначено Правилами дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом «а» пункту 31.3 ПДР України визначено заборону експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Положеннями статті 32 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30 червня 1993 року передбачено, що переобладнання транспортних засобів - це зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, вказане переобладнання повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Відповідно до вимог підпункту «б» пункту 32.2 ПДР України, переобладнання транспортних засобів узгоджується з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС.

Згідно з пунктом 30.1 ПДР України, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Колегія суддів зазначає, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП через порушення підпункту «а» пункту 31.3. ПДР України, а саме встановлення гідравлічного циліндру на транспортний засіб напівпричіп Koegel, номерний знак НОМЕР_4 , без наявності дозвільних документів на таке переобладнання.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, надано копію постанови серії ЕАС № 7094048 від 01.06.2023 та матеріали фотофіксації (3 фотознімки, з них 2 фото автомобіля, 1 фото свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фотофіксацію правопорушення, не внесені до оскаржуваної постанови.

Разом з тим, як зазначалось вище, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, слід вказати на процесуальний обов`язок відповідача, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданого відповідачем відеозапису в якості доказу.

Колегія суддів, дослідивши фото, які надані відповідачем на підтвердження вчинення позивачем спірного правопорушення (а.с. 33-34), встановила, що на першому фото нечіткої якості зображено задній вигляд контейнеру, який розташований на напівпричепі, на другому фото наближено зафіксовано контейнер спереду. При цьому, відповідач не зазначає, які саме технічні характеристики, зафіксовані на вказаних фото, свідчать про факт переобладнання напівпричепу позивача, зокрема розташування гідравлічного циліндру таким шляхом, який би вносив зміни до конструкції транспортного засобу, що в свою чергу свідчило про наявність у позивача обов`язку зареєструвати відповідні зміни, у встановленому законом порядку. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на вказаних фото взагалі не вбачається наявності гідравлічного циліндру.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем докази беззаперечно не підтверджують наявність технічного переобладнання транспортного засобу позивача, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення підпункту «а» пункту 31.3 ПДР України не підтверджено належними і допустимими доказами.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17, від 02.12.2019 по справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Варто зазначити, що згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 затверджено порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок № 137).

Відповідно до пункту 18 Порядку № 137 перевірка конструкцій та технічного стану транспортних засобів проводиться згідно з вимогами до перевірки.

У разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу виконавець складає протокол перевірки технічного стану транспортного засобу. Паперова копія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу видається замовнику (водію). На вимогу замовника (водія) паперова копія виготовляється та видається на бланку протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

У разі негативного результату або невідповідності даних у реєстраційних документах на транспортний засіб даним ідентифікації транспортного засобу складається акт невідповідності технічного стану транспортного засобу за формою згідно з додатком 4, який видається замовнику (водію).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00057-00026-23 від 11.01.2023, проведеним до винесення спірної постанови, напівпричіп Koegel номерний знак НОМЕР_3 пройшов обов`язковий технічний контроль, в результаті якого, його визнано технічно справним та визначено дату чергового проходження обов`язкового технічного контролю не пізніше 11.01.2024 (а.с.16).

В розділі особливості переобладнання (за наявності) вказано - бортова платформа з підвищеними бортами-кузов для сипких вантажів.

До зазначеного протоколу № 00057-00026-23 від 11.01.2023 додано фото транспортного засобу, яке у порівнянні з фото, наданими відповідачем, є ідентичним. Відтак, наведене дає підстави вважати, що напівпричіп позивача Koegel номерний знак НОМЕР_3 , після проходження технічного огляду, станом на дату винесення спірної постанови, не зазнав змін та був обладнаний гідравлічним циліндром.

При цьому, наявність гідравлічного циліндру в самому контейнері, що встановлюється на напівпричіп, не є внесенням конструкційних змін, тобто переобладнанням, транспортного засобу (напівпричіпу).

Відтак, оскільки відповідачем не виконано вимоги закону щодо з`ясування обставин правопорушення та не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, висновок суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого п. «а» п.31.3 ПДР та, як наслідок, правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності є хибним та таким, що не відповідає дійсним фактичним обставинам у справі.

Разом з цим, доводи позивача про ненадання йому для ознайомлення постанови про адміністративне правопорушення колегія суддів вважає, такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема власним підписом ОСОБА_1 у спірній постанові (а.с. 32 зворот).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення права позивача на правничу допомогу та розгляд справи про адміністративне правопорушення без участі позивача, через відсутність в матеріалах справи відеозаписів із бодікамери чи відеореєстратора (інформація про які також повинна бути внесена у постанову) є такими, що не спростовані відповідачем під час апеляційного перегляду справи.

Враховуючи, що відповідачем на виконання обов`язку доказування правомірності спірної постанови не надано до суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення дотримано вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та не доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, на яке послався апелянт знайшло підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 по справі № 632/847/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.7 ст.139 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією № 211498873 від 09.06.2023 ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову по справі № 632/847/23 в розмірі 536,80 грн. (а.с.1) та сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 222867096 від 14.08.2023 за подання апеляційної скарги на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 по справі № 632/847/23 в розмірі 805,20 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись ст. 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1342,00 грн.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 по справі № 632/847/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАС № 7094048 від 01.06.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у справі про адміністративне правопорушення відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (, адреса: 54000, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн, 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін