Справа № 200/4210/23
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року Справа№200/4210/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, що поданий адвокатом Муфазаловим Сергієм Рашитовичем, з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 28 липня 2022 року по 22 березня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року включно;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 28 липня 2022 року по 22 березня 2023 року включно;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/3471/21 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Проте, відповідач не виконав судове рішення, в порядку, у спосіб та у строк, встановлений судовим рішенням, що підлягало негайному виконанню. Позивач вказав, що оскільки постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року рішення суду першої інстанції від 13 вересня 2021 року скасовано, та ураховуючи, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 березня 2023 року постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року скасовано, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року залишено в силі, відповідач повинен був нарахувати та виплати позивачу: середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 липня 2022 року по 22 березня 2023 року та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року, оскільки 21 липня 2023 року є датою поновлення позивача на посаді.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року виконане в повному обсязі, як в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 463 910,65 грн., так і в частині поновлення позивача на посаді з 1 березня 2021 року.

Відповідач зазначив, що починаючи з 14 вересня 2021 року відсутні жодні правові підстави для пред`явлення до ТУ ДБР у м. Краматорську позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки з цієї дати позивачем може порушуватись питання виключно за затримку виконання рішення суду про поновлення на посаді. При цьому, чинним законодавством не передбачено одночасне стягнення з роботодавця на користь звільненого працівника і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і середнього заробітку за затримку виконання судового рішення про поновлення на посаді, в межах одного періоду.

Відповідач наголосив, що позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 липня 2022 року по 22 березня 2023 року, що є періодом, протягом якого у ТУ ДБР у м. Краматорську взагалі був відсутній обов`язок поновлення ОСОБА_1 на посаді, оскільки постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року та повністю відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також відповідач вказав, що у період, за який позивач просить стягнути з ТУ ДБР у м. Краматорську як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі № 200/3471/21, він проходив військову службу і проходить її по теперішній час, отримуючи відповідне грошове забезпечення. При цьому, 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким скасовано збереження середнього заробітку за працівниками, які проходять військову службу.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 9 серпня 2022 року відкрито провадження у справі вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача докази у справі.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року вирішено залишити без задоволення клопотання представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про розгляд справи №200/4210/23 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року вирішено відмовити у задоволенні клопотання представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про витребування доказів у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Наказом ТУ ДБР від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п.п.2,5 ч.3 ст.13 Закону України Про Державне бюро розслідувань, п.1 ч.1 та ч.4 ст.87 Закону України Про державну службу (у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок змін у штатному розписі).

Позивач оскаржив наказ про звільнення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі 200/3471/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську від 26 лютого 2021 року №43-ос Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську. Поновлено Овсяннікова Олексія Валентиновича в органах Державного бюро розслідувань на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську з 1 березня 2021 року. Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2021 року по 13 вересня 2021 року в сумі 463 910,65 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 1 березня 2021 року на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі №200/3471/21, та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді.

Проте, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 березня 2023 року вирішено скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року залишити в силі.

Наказом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську від 21 липня 2023 року №39-ОС, поновлено позивача на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 1 березня 2021 року.

2 травня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків з 14 вересня 2021 року по 2 червня 2023 року протиправною; зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків з 14 вересня 2021 року по 2 червня 2023 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі №200/1857/23 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Вирішено визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 14 вересня 2021 року по 27 липня 2022 року, з 23 березня 2023 року по 02 червня 2023 року включно. Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 14 вересня 2021 року по 27 липня 2022 року, з 23 березня 2023 року по 2 червня 2023 року включно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Станом на 11 жовтня 2023 року відсутні відомості щодо набрання законної сили рішенням у справі №200/1857/23.

Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 липня 2022 року (дата постанови Першого апеляційного адміністративного суду, яким скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі №200/3471/21) по 22 березня 2023 року (23 березня 2023 року дата постанови Верховного Суду, яким рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року залишено в силі), а також на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 3 червня 2023 року (відповідно до висновкам у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року по справі 200/1857/23) по 20 липня 2023 року (по дату поновлення на посаді), тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин другої-третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина друга статті 372 КАС України).

Згідно з частиною 7 статті 235 Кодексу законі про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі №761/3620/17 дійшов висновку про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

При цьому, відповідно до статті 236 КЗпП у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.

При цьому, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Слід зазначити, що затримка виконання судового рішення за своєю суттю носить компенсаційний характер заходів відповідальності для органу, який незаконно звільнив працівника.

При цьому працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Як свідчать встановлені обставини справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі №200/3471/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ від 26 лютого 2021 року №43-ос Про звільнення ОСОБА_1 , поновлено позивача в органах Державного бюро розслідувань на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську з 1 березня 2021 року, Стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2021 року по 13 вересня 2021 року в сумі 463 910,65 грн., допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді з 1 березня 2021 року.

Ураховуючи норми законодавства, вказане рішення породило у відповідача з 13 вересня 2021 року обов`язок його виконати, зокрема і в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній у судовому рішенні посаді, який має бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу.

Проте, враховуючи постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №200/3471/21, якою рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі №200/3471/21 скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, відповідач був наділений обов`язком вчинити дії щодо виконання наказу від 26 лютого 2021 року №43-ос Про звільнення ОСОБА_1 .

При цьому, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 березня 2023 року скасовано постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року залишено в силі.

Наказом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську від 21 липня 2023 року №39-ОС, поновлено позивача на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 1 березня 2021 року.

Суд зазначає, що відповідач не мав обов`язку щодо виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді з 26 липня 2022 року по 23 березня 2023 року, а саме до часу прийняття судом касаційної інстанції судового рішення про скасування постанови суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Тобто, у зв`язку з відсутністю обов`язку відповідача поновлення позивача на посаді з 26 липня 2022 року по 23 березня 2023 року (відсутня вина роботодавця), цей період не є вимушеним прогулом.

Таким чином, відсутні правові підстави для нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 27 липня 2022 року по 23 березня 2023 року.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 28 липня 2022 року по 22 березня 2023 року.

Стосовно позовних вимог щодо середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року включно, суд зазначає наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується, що наказом відповідача від 21 липня 2023 року №39-ОС, поновлено позивача на посаді, з 1 березня 2021 року.

Таким чином, ураховуючи зміст позовних вимог, а також рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1857/23, яким вирішено питання щодо середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 23 березня 2023 року по 2 червня 2023 року включно, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 200/3471/21 з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року.

Стосовно твердження відповідача щодо відсутності права у позивача на отримання середнього заробітку в ТУ ДБР у м. Краматорську, оскільки він проходить військову службу, отримуючи відповідне грошове забезпечення (тобто є працевлаштованим), суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 5 жовтня 2023 року у справі № 340/693/22 дійшов висновку, що працевлаштування позивача в період невиконання відповідачем обов`язку щодо виконання рішення суду про поновлення його на попередній посаді не може бути трансльоване на користь відповідача задля уникнення чи зменшення встановленої законом відповідальності.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на висновок Верховного Суду викладеним у постанові від 28 грудня 2022 року у справі №460/2675/18, оскільки у зазначеній справі позивач, у період невиконання рішення суду, перебував у трудових відносинах саме з відповідачем у справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі наявності рішень Верховного Суду, у яких викладена різна правова позиція, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 755/10947/17).

На підставі викладеного вище, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року включно та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року включно.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», ураховуючи, що докази понесення інших судових витрат позивачем не надано, тому, відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року включно.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (місцезнаходження: вул. Героїв Небесної Сотні, 9, м. Краматорськ, Донецька обл., ), здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 3 червня 2023 року по 20 липня 2023 року включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/)

Суддя В.С. Дмитрієв