Справа № 340/3621/23
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3621/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В И К Л А Д О Б С Т А В И Н:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) максимальним розміром, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) пенсії, з урахуванням вже здійснених виплат, без обмеження її максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером по лінії МО України та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII). Під час перерахунку його пенсії з 01.04.2019 року відповідач протиправно обмежив розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Вважаючи такі дії пенсійного органу щодо не проведення з 01.04.2019 року перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимального розміру пенсії протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 12.06.2023 року позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Вказаною ухвалою суддя зобов`язувала відповідача надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з усіма здійсненими перерахунками його пенсії, в т.ч. й з 01.04.2019 року на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/7009/21.

Вимоги ухвали судді від 12.06.2023 року відповідач не виконав.

У зв`язку з цим, суд 22.09.2023 року виніс ухвалу, якою витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області обґрунтований розрахунок розміру нарахованої та виплаченої позивачу пенсії, перерахованої йому з 01.04.2019 року на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/7009/21 (з наведенням розмірів усіх встановлених йому надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії).

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 22.09.2023 року відповідачем суду надано відзив із запереченнями проти позову та витребуваний розрахунок (а.с.29-33).

У період з 21.06.2023 року по 30.06.2023 року, з 20.07.2023 року по 04.08.2023 року, з 01.09.2023 року по 04.09.2023 року та з 07.09.2023 року по 08.09.2023 року суддя Казанчук Г.П. тимчасово не здійснювала правосуддя у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

У вересні 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою, у якій просив провести перерахунок його пенсії на підставі довідки Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №4850/1 від 26.08.2021, складеної з урахуванням вказаного вище правового висновку Верховного Суду.

У відповідь ГУ ПФУ в Кіровоградській області (лист №7201-7356/K-03/8- 1100/21 від 28.09.2021) відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії (а.с.7).

В подальшому, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі №340/7009/21 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 26.08.2021 №4850/1, а ГУ ПФУ в Кіровоградській області зобов`язано здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 26.08.2021 №4850/1 та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії.

Позивач стверджує, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання вказаного вище рішення суду визначено його розмір у сумі 22116,38 грн., однак застосовано при цьому її обмеження максимальним розміром, у зв`язку з чим виплата пенсії позивачу становить 20930 грн.

Під час розгляду справи суд витребував у відповідача розрахунок розміру нарахованої та виплаченої позивачу пенсії, перерахованої йому з 01.04.2019 року на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/7009/21 (з наведенням розмірів усіх встановлених йому надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії).

На виконання вказаної ухвали відповідач надав суду відповідний розрахунок, згідно якого, суд убачає, що, після перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі №340/7009/21, починаючи з 01.04.2019 року, підсумок пенсії з надбавками ОСОБА_1 склав:

у 2019 році (квітень-червень: 19152,25 грн.; липень-листопад: 19202,50 грн.; грудень: 19258,00 грн.);

у 2020 році (січень-червень: 19258,00 грн.; липень-листопад: 19313,50 грн.; грудень: 19356,25 грн.);

у 2021 році (січень-червень: 19356,25 грн.; липень-грудень: 19420,00 грн.;

у 2022 році (січень-лютий: 19340,00 грн.; березень-червень: 21997,13 грн.; липень-листопад: 22066,88 грн.; грудень: 22116,38 грн.;

у 2023 році

- січень-лютий: 22116,38 грн.; березень-червень: 23616,38 грн. (а.с.34-36).

В той же час, згідно цього ж розрахунку, наданого відповідачем, позивачу нарахована та виплачена пенсія у наступних розмірах:

у 2019 році

- квітень-червень: нарахована сума пенсії 12460,68 грн., фактично виплачена сума пенсії 8863,68 грн.;

- липень-листопад: нарахована сума пенсії 12510,93 грн., фактично виплачена сума пенсії 8913,93 грн.;

- грудень: нарахована сума пенсії 13518,18 грн., фактично виплачена сума пенсії 9172,80 грн.;

у 2020 році

- січень-червень: нарахована сума пенсії 16380,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 10268,50 грн.;

- липень-листопад: нарахована сума пенсії 17120,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 10324,00 грн.;

- грудень: нарахована сума пенсії 17690,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 10366,75 грн.;

у 2021 році

- січень-червень: нарахована сума пенсії 17690,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 10366,75 грн.;

- липень: нарахована сума пенсії 18540,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 10430,50 грн.;

- серпень: нарахована сума пенсії 18540,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 14430,50 грн. (10430,50 грн. + 2000,00 грн. + 2000,00 грн. (доплата за 07.2021 рік);

- вересень-листопад: нарахована сума пенсії 18540,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 12430,50 грн. (10430,50 грн. + 2000,00 грн.);

- грудень: нарахована сума пенсії 19340,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 12490,50 грн. (10490,50 грн. + 2000,00 грн.);

у 2022 році

- січень-червень: нарахована сума пенсії 19340,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 19340,00 грн.;

- липень-листопад: нарахована сума пенсії 20270,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 20270,00 грн.;

- грудень: нарахована сума пенсії 20930,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 20930,00 грн.;

у 2023 році

- січень-червень: нарахована сума пенсії 20930,00 грн., фактично виплачена сума пенсії 20930,00 грн. (а.с.29-33, 34-36).

ОСОБА_1 , не погоджуючись з діями відповідача щодо проведення перерахунку пенсії з обмеженням її максимальним розміром, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Визначальним питанням для вирішення цієї справи є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону України № 2262-XII.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі цього Закону, 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України № 3668-VI, який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 цього Закону максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України №2262-ХІІ, не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом України № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону України №2262-XII такого змісту: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону України № 2262-XII.

Отже, зазначена правова норма втратила чинність з 20 грудня 2016 року.

Ухвалюючи таке рішення Конституційний Суд України виходив із того, що норми принципи частини 5 статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Суд стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною 5 статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України № 2262-XII, 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом України № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону України № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону України № 3668-VI.

Тобто, положення частини 7 статті 43 Закону України № 2262-XII та положення частини 1 статті 2 Закону України № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон України № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону України № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону України № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону України № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон України № 2262-XII), які дублюють зміст частини 7 статті 43 Закону України № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом України № 2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та Законом України № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону України № 3668-VI.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону України № 2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону України № 3668-VI.

Такі висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19, від 08 лютого 2022 року у справі №240/7087/20 та від 19 лютого 2022 року у справі №640/11168/20.

Окрім того, суд убачає, що у відзиві відповідач зазначає, про те що з 12.04.2023 року втратили чинність приписи статті 2 Закону України № 3668-VI згідно Рішення №7-р Конституційного Суду України, а тому, як на переконання відповідача, на сьогодні відсутнє законодавче регулювання питання обмеження розмірів пенсій призначених за Законом України №2262-ХІІ для відповідної категорії осіб (а.с.8).

Так, відповідач зазначив, що виходячи з мотивувальної та резолютивної частин Рішення №7-р та враховуючи норму частини першої статті 2 Закону України №2262-ХІІ, підлягають виплаті без обмеження максимальним розміром пенсії, призначені з 12.04.2023 року особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року. Оскільки позивач не відноситься до вищезазначеної категорії осіб, а тому до нього не застосовуються згадувані висновки Конституційного суду України.

Стосовно вказаних доводів відповідача, які зазначені у відзиві суд зауважує, що довільне трактування норм законодавства у сфері соціального захисту населення не допускається.

12.10.2022 року Конституційний Суд України розглянув справу щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України № 3668-VI (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України) та ухвалив рішення, яким визнав оспорювані приписи названого Закону неконституційними.

Цим Рішенням Конституційний Суд України визнав неконституційними приписи статті 2 Закону України № 3668-VI, що поширюють свою дію на Закон України № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, що мають бути забезпечені державою відповідно до спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) ЄСПЛ указує, що дія статті 13 Конвенції вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням.

Межі обов`язків за відповідною правовою нормою різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Окрім того, стосовно наявності у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" положення про підвищення пенсій з 01.03.2023 у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, суд звертає увагу на те, що за загальним правилом вирішення колізій, яке передбачене частиною 3 статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У спірних відносинах наведене положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 суперечить приписам Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, які є спеціальними у спірних правовідносинах, а тому підлягають застосуванню відповідачем і судом.

Так, закон не уповноважує територіальний орган Пенсійного фонду на власний розсуд визначати підстави та умови для обмеження пенсійних виплат, а тому відповідні дії ГУПФ суд визнає протиправними, оскільки такі вчинені всупереч приписам частини 2 статті 19 Конституції України.

За таких обставин, зважаючи на визнання неконституційними положень частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, та відсутність правових підстав для застосування до спірних відносин положень Закону №3668-VI, як вже зазначалось вище, суд вважає протиправними дії відповідача в частині обмеження максимальним розміром пенсії позивача.

Разом з тим, позивач просив захистити його права, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату призначеної йому пенсії, з урахуванням вже здійснених виплат, без обмеження її максимальним розміром.

Щодо способу захисту порушених прав позивача слід враховувати, що статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року №2629-VIII установлено у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 року №294-IX установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 року №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 року №1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 року №2710-IX установлено у 2023 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Як зазначено вище, позивач вважає, що пенсійний орган з 01.04.2019 року здійснив перерахунок та виплату призначеної йому пенсії з обмеженням її максимальним розміром, що не перевищує 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність на поточний рік.

Таким чином, відповідач мав би нарахувати та виплачувати позивачу пенсію у 2019 році з урахуванням обмеження її максимальним розміром та відповідно до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року №2629-VIII, у таких розмірах: з квітня по червень 14970 грн., з липня по листопад 15640 грн. та у грудні 16380 грн.

Натомість як встановлено судом вище, з наданого відповідачем розрахунку, після перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі №340/7009/21, починаючи з 01.04.2019 року, позивачу у 2019 році нарахована пенсія у наступних розмірах:

- квітень-червень: 12460,68 грн.;

- липень-листопад: 12510,93 грн.;

- грудень: 13518,18 грн.

Враховуючи зазначені суми нарахованої пенсії позивача, суд убачає, що пенсійний орган у період з 01.04.2019 року по 31.12.2019 року не обмежував ОСОБА_1 пенсію максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність). Тобто, до 31.12.2019 року не відбулось порушення прав позивача, що є підставою для відмови в позові в цій частині.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не вчиняв протиправні дії щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром у період з 01.04.2019 року по 31.12.2019 року.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум з 01.01.2020 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач витрат по сплаті судового збору за подання цього позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.

Керуючись статями 132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії без застосування обмеження її максимальним (граничним) розміром з урахуванням раніше виплачених сум з 01.01.2020 року.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК