Справа № 160/17056/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Інгулецького об`єднаного районного Територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.12 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати відповідача надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.12 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за своєю рідною бабусею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що потребує постійного стороннього догляду відповідно до довідки КНП "Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7". Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 15.03.2023 року № 78 він зареєстрований помічником дієздатної особи - ОСОБА_2 , а тому на його думку він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.12 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Проте, листом відповідача від 28.03.2023 року йому було відмовлено у надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з підстав відсутності належних документів, які свідчили б про здійснення ним догляду за бабусею. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, а тому звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду, 09.08.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації помічникам дієздатних осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не передбачено, тобто права на відстрочку вони не мають. Відповідно до абз.11 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається військовозобов`язаним, які зайняті постійним доглядом за особою, що його потребує, відповідно до законодавства України, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Помічник дієздатної фізичної особи згідно із Положенням про порядок призначення та реєстрації помічника дієздатній фізичній особі - не наділений правом здійснювати сторонній постійний догляд за особою, яка цього потребує. Також, відповідно до ч.1 абз.11 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зазначено коло осіб, які звільняються від призову на військову службу під час мобілізації. В даному абзаці зазначено, що особа, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Поняття - помічник фізичної дієздатної особи, в даному абзаці статті, а тим паче Законі - не визначено. Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначає, що надання позивачу статусу помічника дієздатної фізичної особи не дає йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 15.03.2023 року № 78 зареєстрований помічником дієздатної фізичної особи - ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки від 09.03.2023 року № 28 Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7" Попова Г.Ф. за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Актом № 2 від 22.03.2023 року мешканців квартир будинку АДРЕСА_1 підтверджено проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 - з січня 2023 року.
Позивач 24.03.2023 року, з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, звернувся до відповідача із заявою та надав наступні документи: рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 15.03.2023 року № 78; довідку від 09.03.2023 року № 28 Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7"; акт про фактичне місце проживання; документи про родинні відносини; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом від 28.03.2023 року № 1427 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав, які б надавали йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Згідно із Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 р. в Україні оголошено та проводиться загальна мобілізація.
В силу приписів статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону № 3543-XII мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів: централізоване керівництво; завчасність; плановість; комплексність і погодженість; персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; додержання прав підприємств, установ і організацій та громадян; гарантована достатність; наукова обґрунтованість; фінансова забезпеченість.
Згідно із ч.2 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;
- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації визначені ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Так, в силу абз.11 ст.23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ як особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Зі змісту абз.11 ч.1 ст.23 Закону № 3543-ХІІ слідує, що особою має бути дотримано дві обставини для відстрочки від призову під час мобілізації за вказаною підставою, а саме: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Отже, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Позивачем в підтвердження обставин, що він має підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації надано:
- довідку від 09.03.2023 року № 28 Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7" про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду;
- рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 15.03.2023 року № 78, яким ОСОБА_1 зареєстрований помічником дієздатної фізичної особи - ОСОБА_2 ;
- акт № 2 від 22.03.2023 року мешканців квартир будинку АДРЕСА_1 , якими підтверджено проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 - з січня 2023 року;
- довідку від 22.06.2023 року № 82 Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-соціальної допомоги №7" про те, що мати позивача - ОСОБА_3 , 1962 року народження, за станом здоров`я не може здійснювати догляд за особою, яка потребує постійного стороннього догляду;
- акт про встановлення факту здійснення догляду для перетину державного кордону №11-1247 від 30.06.2023 року, яким встановлено факт догляду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду.
Проте, суд звертає увагу, що вказані документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 11 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Так, поняття "сторонній догляд" є не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, "постійний догляд" - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 р.
Підпунктом 1 п.11 цього Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
Враховуючи викладене, суд зауважує, що надана позивачем довідка від 09.03.2023 року №28 Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7" про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.
Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для надання військовозобов`язаній особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених абзацом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - лежить саме на такій особі.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю з викладених вище підстав.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд,
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма