Справа № 520/20663/23
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року № 520/20663/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Київської окружної прокуратури м. Харкова в особі Департамента культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації (майдан Свободи, б. 5, Держпром, 1-й під`їзд, 4-й поверх, м. Харків, 61022, ) до Громадської організації «Харківське медичне товариство» (вул. Максиміліанівська, буд.11, м.Харків, індекс 61024, ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова, в інтересах держави в особі Департамента містобудування та архітектури Харківської обласної адміністрації звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

зобов`язати Громадську організацію «Харківське медичне товариство» укласти з Департаментом архітектури та містобудування Департамента містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на памятку містобудування та архітектури місцевого значення будівлю літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Максиміліанівська, б. 11 на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Київською окружною прокуратурою м. Харкова установлено порушення памяткоохоронного законодавства. За інформацією Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації від 24.05.2023, за адресою: м.Харків, вул.Максиміліанівська,11 розташована помятка містобудування та архітектури місцевого значення «Медичне товариство», охоронний номер 7193-Ха, занесена до Державного реєстру нерухомих памяток України, наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 №1883 прийнята на облік рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 під охоронним № 219. Зазначена будівля передана у користування громадській організації «Харківське медичне товариство. Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації було укладено охоронний договір на цю памятку з ГО «Харківське медичне товариство» від 12.10.2017р. №1023, строк дії якого закінчився 12.10.2022р.. Звернень , щодо його пролонгації не надходило. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня будь-яка інформація про речови права на будівлю за адресою м.Харків, вул.Максиміліанівська,11 , з 01.01.2013р.(з початку дії Реєстру).

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Ухвалою суду первісний позивач Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації замінений належним позивачем - Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач відзив на позов до суду не надав. Відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов, передбачені ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) , зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Київською окружною прокуратурою м.Харкова установлено порушення паміткоохоронного законодавства. За інформацією Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації від 24.05.2023р., за адресою:м.Харків, вул..Максиміліанівська,11 розташована помятка містобудування та архітектури місцевого значення «Медичне товариство», охоронний номер 7193-Ха, занесена до Державного реєстру нерухомих памяток України, наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 №1883 прийнята на облік рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 під охоронним № 219. Зазначена будівля передана у користування громадській організації «Харківське медичне товариство. Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації було укладено охоронний договір на цю памятку з ГО «Харківське медичне товариство» від 12.10.2017р. №1023, строк дії якого закінчився 12.10.2022р.. Звернень , щодо його пролонгації не надходило. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня будь-яка інформація про речови права на будівлю за адресою м.Харків, вул..Максиміліанівська,11 , з 01.01.2013р.(з початку дії Реєстру).

Згідно відповіді Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 07.06.2023р. за інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстрацію права власності на житловий будинок літ.А-2 в цілому по вул.Максиміліанівська,11, (колишня Ольмінського) у м.Харкові, станом на 31.12.2012р. проведено підприємством за Державою (користувач-Харківське наукове медичне товариство) на праві державної власності,згідно з реєстраційним посвідченням ,виданим на 09.07.1999р. на підставі Закону України`Про власність» від 07.02.1991 та довідки про балансову належність №51 від 30.06.1999р.. Одночасно, у відповіді зазначено, що обстеженням від 23.02.1952 будівлю літ.А-2» заінвентарізовано як нежитлову будівлю(адміністративна будівля).

Щодо представництва прокуратурою інтересів в інтересах держави в особі Департамента містобудування та архітектури Харківської обласної адміністрації, суду зазначає таке.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України Про прокуратуру.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України Про прокуратуру визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в одному з двох випадків:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/661/17, від 28.04.2021 року по справі № 160/13338/20.

Відповідно до ч.4 ст.23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

У пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У пункті 4 вказаного Рішення передбачено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Вказані висновки Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що даному випадку прокурором доведено правомірність самостійного звернення до суду в інтересах держави в особі Департамента містобудування та архітектури Харківської обласної адміністрації своєчасно та самостійно таке право не реалізувало.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами. Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України "Про охорону культурної спадщини" (далі - Закон).

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української PCP "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень ч.3 ст.17 Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», перелік пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.Статтею 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Відповідно до п.1 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (далі Порядок №1768) охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі-пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Згідно з п.2 Порядку №1768 власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.Відповідно до п.6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Таким чином, законом передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.

При цьому суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Саме такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №826/4605/16.

В матеріалах справи наявний охоронний договір на памітку культурної спадщини від 12.10.2017року №1023 між Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації та Харківськім медичним товариством. Відповідно до договору користувач бере на себе зобов`язання щодо охорони нежитлової будівлі- памітки архітектури та містобудування місц3евого значення літ.А-2 загальною площею 632,4кв.м., прийнятої на облік рішенням Харківського облвиконкому від 30.04.1980 №334, охороний №219, розташованої за адресою вул.Максиміліанівська,11. Термін дії договору з 12.10.2017р. по 12.12.2022р.

Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації до відповідача направлений лист від 02.06.2023р. за №01-04/848/3, яким повідомлено, що термін дії охоронного договору між Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації та ГО «Харківське медичне товариство» від 12.10.2017р. №1023 сплив 12.10.2022року. З метою збереження об`єкту культурної спадщини та приведення ситуації в межі правового поля, відповідачу запропоновано терміново звернутися до Департаменту із заявою щодо пролонгації охоронного договору на будівлю за адресою: м.Харків, вул.Максиміліанівська,11.

Суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Саме такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2018 року у справі №826/4605/16 та підтриманий у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 826/25854/15.

Суд зауважує, що станом на момент розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо укладення охоронного договору, передбаченого статтею 23 Закону №1805-III, не виконав.

Така поведінка відповідача свідчить лише про відсутність у нього наміру добровільно виконати вимоги закону, що суперечить загальним засадам правової держави.

Зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин суд визнає доведеним факт порушення відповідачем вимог статті 23 Закону №1805-III.

За таких обставин позов Киїівської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Департамента містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації підлягає до задоволення.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки прокурор, який є суб`єктом владних повноважень, витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не поніс, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Київської окружної прокуратури м. Харкова в особі Департамента культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації (майдан Свободи, б. 5, Держпром, 1-й під`їзд, 4-й поверх, м. Харків, 61022, ) до Громадської організації «Харківське медичне товариство» (вул. Максиміліанівська, буд.11, м.Харків, індекс 61024, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Громадську організацію «Харківське медичне товариство» (вул. Максиміліанівська, буд. 11, м. Харків, 61024, ) укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації (майдан Свободи, б. 5, Держпром, 1-й під`їзд, 4-й поверх, м. Харків, 61022, ) охоронний договір на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення будівлю літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Максиміліанівська, б. 11, на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.