Справа № 620/3482/19
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 620/3482/19

адміністративне провадження № К/990/32408/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 22 жовтня 2019 року № 455к про звільнення його з посади заступника прокурора Чернігівської області та органів прокуратури; поновити його на посаді заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та в органах прокуратури та стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2019 № 455к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Чернігівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22 жовтня 2019 року. Поновлено позивача на посаді заступника прокурора Чернігівської області та органів прокуратури з 23 жовтня 2019 року. Стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 жовтня 2019 року по 26 вересня 2022 року в розмірі 1582443,04 грн, без утримання відповідних податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.

11 квітня 2023 року позивач звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткової постанови про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу.

Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу задоволено частково. Прийнято додаткову постанову, якою вирішено питання про розподіл судових витрат. Стягнуто на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора, витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської обласної прокуратури, витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалами Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 21 серпня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Офісу Генерального прокурора та Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року та постанов Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у зв`язку з пропуском процесуального строку.

22 вересня 2023 року Офіс Генерального прокурора повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та відмовити у задоволенні заяви.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі підставою перегляду оскарженого судового рішення заявник указав пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та, зокрема, зазначив, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків Верховного Суду, сформованих у адміністративних та цивільних справах №№809/1466/15, 140/2323/19, 2040/6747/18, 671/1957/20, 335/8855/15-ц, 460/357/19, 320/3271/19, 809/1466/15, 335/8855/15-ц. Проте щодо якої норми такі висновки сформовано Офіс Генерального прокурора не конкретизував.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування судами висновків Верховного Суду в указаних ним справах, Судом установлено, що Офіс Генерального прокурора лише зазначив по тексту скарги приклади адміністративних та цивільних справ, розглянутих Верховним Судом, однак пославшись на правові позиції Суду, не зазначив конкретно норми права, щодо якої такий висновок сформовано і чому, на його думку, він повинен застосовуватись до спірних правовідносин.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що вирішуючи подібні питання у судових справах, суди надають правову оцінку, в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі. Так, вирішуючи це питання суд апеляційної інстанції, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц, застосував принцип співмірності та зменшив заявлену позивачем суму до 5000,00 грн, що підлягає стягненню з кожного відповідача. Разом з тим, зміст касаційної скарги свідчить про те, що відповідач не наводить об`єктивних підстав, що свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права під час вирішення питання розподілу судових витрат, а лише формально зазначає про неспівмірність стягнутих судом апеляційної інстанції сум витрат на правову допомогу.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до наведення норм законодавства, часткового опису обставин справи, цитат з рішень Європейського суду з прав людини, з посиланням на неправильну оцінку судом фактичного обсягу виконаної роботи адвокатом, незначну, на думку Офісу, складність справи, витрачений представником позивача час та обсяг наданих ним послуг, через що витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, стягнуті солідарно з обох відповідачів, заявник вважає неспівмірними. Такі мотиви мають суб`єктивний характер та свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржені судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду або необхідність відступлення від нього, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулуя повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко