Справа № 480/6589/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2023 року Справа № 480/6589/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/6589/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якій просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області сформувати подання про повернення ОСОБА_1 суми помилково сплаченого згідно квитанції № 5В1Т-13032023/1556889 від 13.03.2023 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 8897,38 грн та направити його до Головного управління Державної казначейської служби Україні у Сумській області у встановлений законодавством строк для фактичного виконання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу позивачем було придбано квартиру. При купівлі квартири було сплачено 1% від вартості квартири збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Загальна сума складає 8897,38 грн. Позивач зазначає, що квартира була придбана вперше, тому на підставі п. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" вона звільняється від сплати збору. Позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення суми помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, але листом відповідач повідомив позивача, що їй відмовлено у поверненні коштів, у зв`язку з тим, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією про громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Позивач вважає таку відмову порушенням свої прав, тому звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Копія даної ухвали була направлена відповідачу через підсистему "Електронний суд" та отримана ним 04.07.2023, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 26), однак станом на час розгляду справи відзив на позов до суду не надано, а тому, відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, суд кваліфікує позицію відповідача у справі як визнання позову.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2023, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., позивач придбала у громадянина України ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 8897,38 грн, що підтверджується квитанцією від 13.03.2023 № 5В1Т-13032023/1556889 (а.с. 10).
05.05.2023 представник позивача звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8897,38 грн (а.с. 8-9).
Листом від 11.05.2023 Головне управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило, що за результатами розгляду заяви позивача щодо повернення коштів за помилково сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, позивачу було відмовлено у повернені коштів за помилково сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з тим, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією про громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають вперше, тому сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна не може бути повернуто (а.с. 11).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом № 400/97-ВР та Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Згідно з п. 15-1 Порядку збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, або громадяни, які придбавають житло вперше не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Відповідно до п. 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Згідно з п. 7.2 Порядку ведення органами ПФУ обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою ПФУ від 27 вересня 2010 року № 21-2 суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.
При цьому, відповідно до абзаців 1, 2 п. 5 Порядку повернення коштів, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Подання складає орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства (абзац 7 п. 6 Порядку №787).
Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до відповідного органу, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, визначеного абзацами третім - шостим цього пункту, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (абзац 8 п. 6 Порядку № 787).
Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, в даному випадку - ГУ ПФУ в Сумській області, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Як зазначила позивач, житло нею було придбане вперше саме 13.03.2023. Зазначений факт не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у листі від 11.05.2023 підставою для відмови у вчиненні дій щодо повернення сплаченої суми збору зазначив ту обставину, що органи Пенсійного фонду не володіють інформацією про громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на отримання житла або придбавають житло вперше.
Відповідно до п.п. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
З урахуванням порядку повернення помилково сплачених/зарахованих коштів, який закріплено в Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787, суд зазначає, що відповідач повинен сформувати та подати до головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, тобто до Головного управління Державної казначейської служби Україні у Сумській області, подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.
Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області протиправно відмовило позивачу щодо повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у формуванні подання про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язати відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби Україні у Сумській області подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8897,38 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 13.03.2023 № 5В1Т-13032023/1556889.
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн, суд зазначає наступне.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, суд зауважує, що при розгляді судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Суд зазначає, що відповідач не скористався правом на подання заяви про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір від 29.04.2023 про надання професійної правничої допомоги (а.с. 12-13), квитанцію № 117 від 29.04.2023 про отримання коштів від позивача в сумі 1500,00 грн (зворот а.с. 13) та ордер Серія ВМ № 1036609 від 05.05.2023 (а.с.18).
Відтак, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, зважаючи на наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу, з огляду на те, що жодних заперечень чи клопотань щодо незгоди із заявленим до відшкодування розміром чи зменшення витрат на правничу допомогу відповідач не надав, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.
Крім того, відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 858,88 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у формуванні подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8897,38 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 13.03.2023 № 5В1Т-13032023/1556889.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько