Справа № 160/7939/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/7939/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року (головуючий суддя Лозицька І.О.)

в адміністративній справі №160/7939/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 17.04.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (ВАТ Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Однак, пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки позивач станом на теперішній час працює на посаді оглядача-ремонтника вагонів 5 розряду, зайнятого на пунктах технічного обслуговування вантажних вагонів, тобто, на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років. Крім того, у рішенні від 17.01.2023 року № 95 пенсійний орган зазначив про не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (ВАТ Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року у зв`язку з розбіжностями у записах у трудовій книжці.

Також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (ВАТ Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року про призначення пенсії за вислугу років та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (ВАТ Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що записи в трудовій книжці ОСОБА_1 , зокрема, щодо періоду роботи з 09.08.1993 року по 11.05.1996 року містять всю необхідну інформацію про вказаний період роботи, виконані без виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, а також скріплені підписом уповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою. Зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені пенсійним органом недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до стажу його роботи. Зазначив, що у позивача наявні всі необхідні умови для призначення пенсії за вислугу років, а саме, вік 55 років, необхідний загальний та спеціальний стаж. Однак, ОСОБА_1 на даний час працює, а тому, призначити йому пенсію можливо лише після звільнення з роботи. Тому правильним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є зобов`язання належного пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року про призначення пенсії за вислугу років. Вказав, що з огляду на неналежне виконання саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що призвело до порушення прав останнього, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Разом з цим, суд відмовив у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача-1, оскільки останнім не вчинялось будь-яких дій та не приймалось жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 09.01.2023 року, а отже, права ОСОБА_1 не були порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Стосовно витрат на правову допомогу, то суд дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат, а саме, у розмірі 1000грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідачем-1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що вік позивача 55 років 07 місяців 08 днів, страховий стаж становить 35 років 09 місяців 24 дні, з них за вислугу років 19 років 10 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано період з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, оскільки в записі про прийняття на роботу є розбіжності між датою прийняття та датою наказу на прийняття.

Щодо витрат на правничу допомогу, то зазначає, що наявними матеріалами справи не підтверджено обставини надання позивачу адвокатом правової допомоги у цій справі.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії та документи, які були додані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням від 17.01.2023 року № 95 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугою років. При цьому, відповідач-2 зазначив, що вік ОСОБА_1 на момент звернення із заявою - 55 років 07 місяців 08 днів, страховий стаж становить 35 років 09 місяців 24 дні, з них за вислугу років 19 років 10 місяців 14 днів.

При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи з 09.08.1993 року по 11.05.1996 року, оскільки в записі про прийняття на роботу розбіжності між датою прийняття та датою наказу на прийняття (05.04.1993 року).

Крім того, відповідач-2 у вказаному рішенні зазначив, що для зарахування спірного періоду позивачу необхідно надати первинні документи.

Також відповідач-2 вказав, що ОСОБА_1 працює згідно запису трудової книжки з 02.05.20211 року по теперішній час на посаді оглядача-ремонтника вагонів 5 розряду, зайнятого на пунктах технічного обслуговування вантажних вагонів, яка зазначена у довідці від 01.07.2022 року №658, що дає право на пенсію за вислугу років, а тому останньому відмовлено у призначенні пенсії згідно з пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач вважає таку позицією пенсійного органу протиправною.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

В силу змісту статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються:

види пенсійних виплат;

умови набуття права та

порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

При цьому, приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Слід взяти до уваги, що абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються, зокрема, трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

При цьому, пунктом 2 частини 1 статті 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Водночас, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі,

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Матеріали справи містять копію трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , яка містить наступні записи, зокрема:

- з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року працював майстром в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт.

Крім того, позивачем надані архівні довідки від 14.06.2022 року №Л-565/1/03-09 та від 20.03.2023 року № Л-21/2-08/269/1, відповідно до яких документи з особового складу ВАТ «Металургремонт» (до перейменування - Дніпродзержинське спеціалізоване управління тресту Укрметалургремонт) були прийняті на довгострокове зберігання до архівногоуправління міської ради на підставі листа директора підприємства від 25.10.2002 року №76, акту приймання-передавання документів від 20.06.2003 року №46, постанови господарського суду Дніпропетровської областівід 21.04.2004 року у справі №Б15/132/03.

Також в матеріалах справи наявні архівні довідки від 14.06.2022 року №Л-565/03-09 та від 20.03.2023 року №Л-21/2-08/269, які містять відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період з 1993-1996 роки під табелем №4147, а також письмові пояснення співробітників останнього, які підтверджують роботу позивача на Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт у спірний період.

Водночас, зі спірного рішення пенсійного органу слідує, що підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 09.08.1993 року по 11.05.1996 року є розбіжність між датою прийняття та датою наказу на прийняття у записах, зроблених у трудовій книжці.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З 29.07.1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок що й Інструкція №162.

Тобто, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто, на роботодавця.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записи в трудовій книжці ОСОБА_1 , зокрема, щодо періоду роботи з 09.08.1993 року по 11.05.1996 року містять всю необхідну інформацію про вказаний період роботи, виконані без виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, а також скріплені підписом уповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованою критичну оцінку суду першої інстанції позиції пенсійного органу щодо зазначення ним у якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи спірного періоду, як розбіжність між датою прийняття та датою наказу на прийняття у записах, зроблених у трудовій книжці, з огляду на наступне.

Так, у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, слід зазначити, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені пенсійним органом недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до стажу його роботи.

Щодо посилання відповідача-2 на відсутність у списках, затверджених постановою КМУ № 583 від 12.10.1999 року, посади оглядача-ремонтника вагонів на пунктах технічного обслуговування вантажних вагонів, то слід зазначити наступне.

Згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583, зокрема, оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу, оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу, мають право на пенсію за вислугу років.

Згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №25 від 18.11.1992 року Міністерства соціального забезпечення України. відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто, старші, головні, провідні, а також помічники.

Професія «оглядач-ремонтник на пунктах технічного обслуговування вагонів» передбачена Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 66 Залізничний транспорт і метрополітен), затвердженим наказом Міністерства транспорту України №601 від 17.12.1999 року та погодженим Міністерством праці та соціальної політики України (діяв до 20.05.2016 року), в якому визначені завдання та обов`язки, необхідні знання та кваліфікаційні вимоги до вказаної професії.

Крім того, додатком А до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 року № 327, передбачено професійну назву роботи «Оглядач-ремонтник вагонів» за кодом КП 7233.

Відповідно до примітки 2 Додатка В до «Класифікатора професій» назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в даному випадку відповідачем-2 проігноровано вищенаведені роз`яснення профільного Міністерства та застосовано формальний підхід до оцінки назви посади, на якій працює позивач.

Проте, слід звернути увагу на той факт, що позивач на теперішній час перебуває у трудових відносинах з регіональною філією «Придніпровська залізниця АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно частини 2 статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.

Разом з тим, у позивача наявні всі необхідні умови для призначення пенсії за вислугу років, а саме, вік 55 років, необхідний загальний та спеціальний стаж.

Однак, ОСОБА_1 на даний час працює, а тому, призначити йому пенсію можливо лише після звільнення з роботи.

Тому, вірним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є зобов`язання належного пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року про призначення пенсії за вислугу років.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватися повторний розгляд заяви позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що винесення рішення від 17.01.2023 року №95 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке було призначено за принципом екстериторіальності.

Проте, з огляду на неналежне виконання саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що призвело до порушення прав останнього, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем-1 здійснено лише направлення ОСОБА_1 спірного рішення, яке було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача-1, оскільки останнім не вчинялось будь-яких дій та не приймалось жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 09.01.2023 року, а отже, права ОСОБА_1 не були порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, порушені права та інтереси позивача підлягають відновленню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (ВАТ Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року про призначення пенсії за вислугу років та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (ВАТ Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Стосовно витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат враховується:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, і складність справи, і витрачений час на надання правничої допомоги і ціна позову та ін. мають значення для суду для визначення розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатом Шевер Ю.М. укладено договір №9 про надання правової допомоги від 06.04.2023 року.

Відповідно до п.1.1 предметом цього Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта, на умовах і в порядку, що визначено договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених довогорах.

Відповідно до опису наданих послуг, виконаних адвокатом за договором №9 від 06.04.2023 року про надання правничої допомоги, адвокатом були надані наступні послуги:

- надання консультації клієнту та аналіз документів - 1000грн.;

- складання позовної заяви про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту «Укрметалургремонт» (Відкрите акціонерне товариство «Металургремонт») з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95 протиправними 5000грн.

Загальна вартість наданих правничих послуг склала 6000грн. та сплачена клієнтом, що підтверджується квитанцією № 1 від 06.04.2023 року.

Матеріали справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4169 від 13.03.2020 року та ордер на надання правничої (правової) допомоги від 07.04.2023 року.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційної вважає, що розмір 6000 грн. є значно перевищеним та не є співмірним складності справи та витраченого часу на надання правничої допомоги.

При цьому, визначений судом першої інстанції розмір правової допомоги в розмірі 1000грн., є обґрунтованим та співрозмірним складності справи та витраченому часу адвоката.

Так, перевіривши відповідні документи щодо витрат на правничу допомогу та проаналізувавши зміст і обсяг наведених послуг, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що такі послуги як надання консультації клієнту та аналіз документів не є правничою допомогою та не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI.

Такі послуги є складовими процесу підготовки позовної заяви, що свідчить про відсутність підстав для їх відокремлення від послуги складання позовної заяви, відповідно, здійснення вказаних видів роботи не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постанові Верховного Суду від 23.04.2019 по справі №826/9047/16 зазначено, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 1000грн. є обґрунтованими та можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу у сумі 1000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 11.10.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11.10.2023.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя С.В. Білак

суддя О.М. Лукманова