Справа № 580/8439/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси

10 жовтня 2023 року Справа № 580/8439/23

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Уманського міськрайонного суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії Уманського міськрайонного суду щодо надання неповної та недостовірної інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 01 вересня 2023 року;

- зобов`язати Уманський міськрайонний суд надати повну та достовірну інформацію на інформаційний запит від 01 вересня 2023 року ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду;

- визнати протиправними дії Уманського міськрайонного суду щодо використання назви іншої юридичної особи - Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі.

06.10.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Гаращенка В.В. від розгляду адміністративної справи №580/8439/23.

Ухвалою від 06.10.2023 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Гаращенка В.В. в адміністративній справі №580/8439/23. Матеріали адміністративної справи №580/8439/23 передано для розгляду заяви.

Ухвалою судді Кульчицького С.О. від 09.10.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Гаращенка В.В. відмовлено. Справа передана судді Гаращенку В.В. для продовження розгляду.

09.10.2023 ОСОБА_1 повторно заявила відвід головуючому у справі №580/8439/23 та виражає категоричну недовіру судді Гаращенко В.В., оскільки останній є не тільки головою суду, а і учасником судових процесів як відповідач за позовом ОСОБА_1 , що свідчить про глибокий конфлікт, тому суддя Гаращенко В.В. не може розглядати інші справи за позовом ОСОБА_1 , що є порушенням суддею вимог рішень РСУ та Кодексу суддівської етики.

Розглянувши заяву про відвід головуючого, суддя зазначає наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Заявниця повторно висловила «категоричну недовіру», оскільки суддя не має прав використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим, а також суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення не упередженого рішення у справі, там самим головуючим порушено Кодекс суддівської етики.

В зв`язку з наведеним слід зазначити наступне, Консультативна рада європейських суддів (п. 12 Висновку №1 (2001) наголошує, що судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, а також бути вільними від цього в очах розумного спостерігача.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожної особи на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та чи створює орган видимість незалежного, чи можна вважати суд незалежним від зовнішні критерії де є важливим довіра суспільства. Сумніви в незалежності відсутні коли у стороннього спостерігача не виникне підстав для занепокоєння у розгляді обставин справи.

Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд є достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справі «Бєлілос проти Швейцарії»).

В такому випадку, існування безсторонності судді повинно встановлюватися: за суб`єктивним критерієм, при врахуванні особистих переконань та поведінку конкретного судді, чи мав суддя особисту упередженість або чи був такий суддя об`єктивним у справі; та за об`єктивним критерієм, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суддя серед інших аспектів достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності, зокрема при розгляд інших подібних справ.

Водночас, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати побоювання щодо його безсторонності з точки зору зацікавленої особи, а й може бути пов`язана у питаннях особистих переконань.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

На думку судді, участь чи вирішення будь-якої іншої справи або будь-якого процесуального питання за участю тієї ж сторони чи певної особи не є прямо визначеною законом підставою для відводу судді, не свідчить про упередженість судді та можливості винесення упередженого рішення у справі, що передбачено ч. 4 ст. 36 КАС України.

Наведені у заяві про відвід судді обставини не свідчать про те, що суддя має упереджене та необ`єктивне ставлення до позивача, оскільки суд здійснює оцінку будь-яких доказів виключно на основі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на їх всебічному, безпосередньому, об`єктивному та повному дослідженні.

Заявниця не позбавлена права мати власне суб`єктивне ставлення до судді та суду в цілому про що свідчать її численні звернення, проте не може бути підставами для відводу заява, яка містять повідомлення про існування певних незалежних від судді обставин.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

У цьому випадку, є цілком очевидним, що для підтвердження порушення або можливого порушення суддею принципу неупередженості, існує необхідність довести заявницею наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.

Тому надаючи оцінку об`єктивним обставинам щодо судді саме під час розгляду даної справи, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці і зростанню довіри суспільства; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг розгляду такої справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду повинно бути визначено окремі дії у поведінці судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Позиція заявниці є важливою але не вирішальною, оскільки суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, можна їх кваліфікувати як прояв упередженості та поставити під сумнів його безсторонність.

Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді даної справи, а не посилатись на обставини, які не залежать і не пов`язані безпосередньо з рішеннями судді.

Між тим дослідивши підстави повторного відводу судді, у даній справі суддя зазначає, що обставини зазначені позивачем є очевидно та завідомо безпідставними, без доведення в чому саме полягає порушення суддею рішень РСУ та Кодексу суддівської етики.

За таких обставин, суд вважає заяву позивача про відвід судді необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 248, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Гаращенко В.В. у адміністративній справі №580/8439/23.

Матеріали адміністративної справи №580/8439/23 за позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, передати з метою визначення судді для розгляду заяви у порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО