Справа № 420/17778/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 21 квітня 2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі №420/438/20;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 21 квітня 2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі №420/438/20;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 20 червня 2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №420/18166/21;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 20 червня 2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №420/18166/21.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що при звільненні з військової служби із ним невчасно проведено повний розрахунок по індексації грошового забезпечення. У судовому порядку відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачеві індексацію. Індексація позивачеві виплачена, однак без компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів такої виплати. Позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що до 04.02.2021 року законодавством не було передбачено компенсацію такого виду грошових доходів, як індексація, що спростовує наявність у позивача права на отримання компенсації за період з 25.12.2015 року по 28.02.2018 року. Також відповідач поставив під сумнів надані позивачем докази на підтвердження проведення виплат на виконання рішення суду та вважав, що наявні підстави для зупинення провадження у справі, оскільки відповідач перебуває у складі ЗСУ під час воєнного стану.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 у період з 25.12.2017 року по 03.06.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що встановлено рішенням Одеського ОАС по справі № 420/438/20 від 16.07.2020 року, яке набрало законної сили 20.01.2021 року.

Відповідно до витягу із Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) капітана-лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 23.12.2015 року №1081 на посаду інженера інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 , з 25.12.2015 року було зараховано до списків особового складу частини, та взято на всі види грошового забезпечення.

Згідно із Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №130 від 03.06.2019 року ОСОБА_1 , начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 , було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

16.07.2020 року рішенням Одеського ОАС по справі № 420/438/20, яке набрало законної сили 20.01.2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення індексації грошового забезпечення задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.12.2015 року по 28.02.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Одеського ОАС по справі № 420/438/20 відповідач 21.04.2021 року виплатив позивачеві 4435,68 грн індексації грошового забезпечення, що підтверджується листом відповідача, розрахунком та платіжним дорученням (а.с. 9 10).

Виходячи із того, що індексація була розрахована із застосуванням січня 2016 року, як базового, позивач звернувся до суду та оскаржив здійснений відповідачем розрахунок.

20.01.2022 року рішення Одеського ОАС по справі № 420/18166/21, яке набрало законної сили 14.07.2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 25.12.2015 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.12.2015 року по 28.02.2018 рік включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення по справі № 420/18166/21 відповідачем 20.06.2023 року виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 77935,19 грн, що підтверджується довідкою відповідної банківської установи (а.с. 11).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За приписами ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Індексація грошового забезпечення є його складовою та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Суд встановив, що індексацію грошового забезпечення за період з 25.12.2015 року по 28.02.2018 рік включно позивачеві остаточно виплачено 20.06.2023 року, тобто із затримкою.

Доказів нарахування та виплати компенсації за затримку виплати індексації відповідач не надав.

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 25.12.2015 року по день фактичної виплати індексації 20.06.2023 року.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховний Судом у Постанові №240/6583/20 від 29.04.2021 року.

Щодо наведеної у відзиві позиції стосовно відсутності підстав для нарахування компенсації за затримку виплати індексації до 04.02.2021 року, оскільки законодавством індексація не була віднесена до виду доходу за який передбачалась компенсація, суд відхиляє, адже індексація є складовою грошового забезпечення та в розумінні ст. 2 Закону №2050-ІІІ є доходом за затримку виплати якого виплачується компенсація.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача з приводу сумнівів щодо відповідності оригіналам наданих позивачем доказів, оскільки таку відповідність позивач засвідчив інформацією у позовній заяві та особистим підписом кожної копії документа, який наданий до суду. Окрім того, усі ці докази, які відповідач ставить під сумнів, відповідають один одному, та наведена у них інформація не суперечить одна одній.

Позиція відповідача щодо необхідності зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням військової частини у складі ЗСУ є безпідставною, оскільки на юридичних осіб положення п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України не розповсюджуються, тобто наведена підстава стосується лише фізичної особи, яка перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Варто також зауважити, що згідно зі ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 55 Конституції, яка кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, відповідно до ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені, гарантовані ст. 55 Конституції, право на судовий захист, яке включає право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, зокрема і військових формувань, які перебувають у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також розгляд справи судом.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу неможливості розгляду даної справи до закінчення воєнного стану, зокрема, що відповідач не має можливості належним чином захищати свої права та обов`язки під час воєнного стану.

Необхідно також звернути увагу відповідача, що його твердження щодо неналежного повідомлення про розгляд справи спростовується подачею відзиву із запереченнями проти заявлених позивачем вимог із відповідним посиланням на додатки позовної заяви. Вказаний факт свідчить про отримання відповідачем позову з додатками та володіння інформацією щодо розгляду цієї справи.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір розподілу не підлягає, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, на суму невиплаченої індексації, за весь час затримки виплати - за період з 25.12.2015 року до дня фактичної виплати індексації 20.06.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, на суму невиплаченої індексації, за весь час затримки виплати - за період з 25.12.2015 року до дня фактичної виплати індексації 20.06.2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов