Справа № 465/5227/23
Суддя: Мигаль Г. П.
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 рокумісто Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Вартовнік О.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора Воробйова Сергія Миколайовича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом про скасування постанови інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Воробйова Сергія Миколайовича серії ЕАС №7274523 від 03 липня 2023 року, винесеної за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП, закриття провадження у справі, повернення позивачу сплаченої суми штрафу в розмірі 1700,00 грн. та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 03 липня 2023 рокуїї притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. за порушення правил стоянки та паркування транспортного засобу на місці, визначеному дорожнім знаком 5.42.1 з додатковою табличкою «особи з інвалідністю». Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки на місці стоянки, де було здійснено паркування була відсутня дорожня розмітка, яка б вказувала що це місце для паркування осіб з інвалідністю. При винесенні постанови інспектор не перевірив наявності вказаних обставин, як наслідок, прийняв постанову з порушенням вимог законодавства.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому. Просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції- в судове засідання не з`явився. Подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує на дотримання суб`єктом владних повноважень вимог законодаства при притягненні позивача до адміністративної відповідальності. Вказав, що відповідно розділу 8 пункту 8.1. ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками, а відповідно до п.8.2.ПДР України дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. У позивача на транспортному засобі розпізнавальний знак Водій з інвалідністю був відсутній.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечив, з підстав, наведених у відзиві. Просив відмовити в позові повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, доходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Воробйова Сергія Миколайовича серії ЕАС №7274523 від 03 липня 2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1700,00 грн.

За змістом даної постанови, 03 липня 2023 року, близько о 16 год. 33 хв. у місті Львові, по вулиці В. Винниченка, 18 ОСОБА_2 на транспортному засобі DACIA LOGAN з державним номерним знаком НОМЕР_1 , здійснила стоянку на місці позначеним дорожнім знаком 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю» не будучи особою з інвалідністю., чим порушила п. 8.4.е Правил дорожнього руху.

Інспектором долучено відеоматеріали з нагрудної камери.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.6 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про Правила дорожнього руху». Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п.8.1, 8.2 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відтак, п 8.4 ґ ПДР України передбачено інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Знак 5.38 ПДР України застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Згідно з п. 5.39 розділу 33 ПДР України, знак «Зона стоянки» - визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.

Відповідно до п.п.7.17 п. 33.7 розділу 33 ПДР, табличка 7.17 «Інваліди» до дорожнього знаку 5.38 означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог ПДР України.

Згідно підпункту «ґ» п. 30.3 розділу 30 ПДР, розпізнавальний знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії-інваліди.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 134 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком з додатковою табличкою 7.17, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.122 КУПАП за стоянку її автомобіля в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки». В той же час, позивачка зазначає, що додаткова табличка 7.17 «Інваліди біля місця паркування відсутня, а паркувальний майданчик, погоджений у встановленому законодавством порядку, за вказаною адресою відсутній.

Відповідно до листа Управління вуличної інфраструктури ЛМР від 12.07.2023 р. №3703-вих.85264, станом на 10.07.2023 договору про обслуговування майданчику для забезпечення паркування транспортних засобів за адресою АДРЕСА_1 не укладалось, оператор паркування відсутній.

Згідно з відповіддю Галицької районної адміністрації ЛМР від 27.07.2023 р. №31- вих.-93013, схема організації дорожнього руху та інформація про кількість місць призначених для паркування за вказаною адресою в районній адміністрації відсутня.

Управління патрульної поліції у Львівській області надало відповідь №392аз/41/12/03-2023, у якій повідомило про погодження проекту організації дорожнього руху облаштування майданчика для платного паркування по вул. Винниченка, 16 майданчик для платного паркування по вул. Винниченка, 18 не погоджувався Управлінням патрульної поліції у Львівській області.

В свою чергу, відповідач на обгрунтування правомірності оскаржуваної постанови не надав належних доказів наявності у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не довів, що позивачка здійснила стоянку ТЗ в порушення вимог п.8.4.е ПДР на паркувальному майданчику, оскільки згідно з доказами, наданими позивачкою, схема організації дорожнього руху та інформація про кількість місць для паркування за адресою: АДРЕСА_1 відсутня.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням норм законодавства, без належних та допустимих доказів, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд прийшов висновку, що доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам закону, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, що є що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги позивача в частині повернення суми штрафу, сплаченого позивачем за оскаржуваною постановою у розмірі 1 700,00 грн., суд приходить до таких висновків.

Повернення коштів сплачених позивачем на виконання штрафу у розмірі 1700,00 грн., має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій» .

Згідно з п. 3 Порядку № 787 від 03 вересня 2013 року повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 від 03 вересня 2013 року повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Відповідач є контролюючим органом у розумінні положень п. 5 Порядку, оскільки саме на виконання його рішення (постанови) було сплачено штраф позивачем.

За безготівковою формою повернення коштів здійснюється обласними управліннями держказначейства на підставі висновків органів державної податкової служби, рішень судових органів, інших органів, які контролюють нарахування та сплату платежів. У разі надходження до органу держказначейства рішення судових органів його копія передається відповідному органу податкової служби за місцем реєстрації платника податків.

Подання в довільній формі подається платником до органу казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Помилково сплачений адміністративний штраф може бути повернуто управлінням держказначейства у визначеному порядку лише на підставі висновку органу, який застосував адміністративне стягнення (штраф). Тобто фізичній особі необхідно звернутися до відповідного органу з письмовою заявою про надання висновку про повернення помилково сплаченого адміністративного штрафу.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі в розмірі 536,80 грн. необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Воробйова Сергія Миколайовича серії ЕАС №7274523 від 03 липня 2023 рокупро притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

Інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Воробйов Сергій Миколайович, адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, .

Управління патрульної поліції у Львівській області, місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, .

Повне рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Суддя Мигаль Г.П.