Справа № 260/3900/22
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3900/22 пров. № А/857/12300/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Бедрій В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року про повернення заяви про уточнення позовних вимог без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Рейті С.І.,

ухвала постановлена в порядку письмового провадження,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2022 № 68-СТ про самовільне залишення частини ОСОБА_1 в період з 28.05.2022 по 04.06.2022, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2022 № 51, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2022 № 141-А, зобов`язання розрахувати та виплатити на його користь грошове забезпечення та додаткову винагороду за наступні періоди та в наступних розмірах: період з 28 травня по 04 травня 2022 року за 7 днів грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, винагороду за особливості проходження служби); в період з 01.05.2022 по 03.06.2022 за травень, червень премію в розмірі 247 % посадового окладу та додаткову винагороду в розмірі по 100000,00 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій (проведення заходів); в період з 04.06.2022 по 30.06.2022: премію в розмірі 247 % посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу за військове звання і надбавки за вислугу років, а також додаткову винагороду з розрахунку 30000,00 на місяць, в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, зобов`язання розрахувати та виплатити на його користь компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 13.08.2022 по день фактичної виплати грошового забезпечення.

30.05.2023 представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просить доповнити первісні позовні вимоги наступними вимогами: визнати протиправними та скасувати наступні накази командирів Військової частини НОМЕР_1 : наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2022 № 68-СТ за яким солдата ОСОБА_1 вважати безпідставно відсутнім усунуто від виконання службових обов`язків, переведено у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення з 28.05.2022, наказ № 68-А від 30.05.2022 про призначення службового розслідування, наказ № 71 від 11.06.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року повернуто без розгляду заяву представника ОСОБА_1 адвоката Глаголи Галини Петрівни про уточнення позовних вимог.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на надмірно формальне ставлення суду до строків, просить її скасувати, заяву про уточнення позовних вимог прийняти до розгляду, позов розглядати з урахуванням збільшених позовних вимог уточнених датами та номерами наказів відповідача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заяву про уточнення позовних вимог було подано, оскільки з матеріалів справ інших військовослужбовців частини НОМЕР_1 , де служить позивач, адвокатом отримано копії наказів про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини, акт службового розслідування, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача. Ці накази до травня місяця не могли бути подані, оскільки були відсутні в сторони позивача, а отже і не могла бути подана заява про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.05.2023 представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просила доповнити первісні позовні вимоги.

Повертаючи без розгляду заяву представника ОСОБА_1 адвоката Глаголи Галини Петрівни про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк для подання заяви про збільшення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як передбачено частиною 1 статті 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Як вірно зазначено судом, провадження у даній справі відкрито ухвалою від 31.10.2022 та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, в зв`язку з чим, призначено судове засідання на 01.12.2022.

Аналізуючи наведені норми та фактичні обставини справи, суд дійшов вірного висновку, що представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог з порушенням тридцятиденного строку з дня відкриття провадження у справі, який є особливістю, визначеною главою 10 «Розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження», та протягом якого позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду, що зазначення найменування заяви «уточнення позовних вимог» не змінює суті поданої заяви, оскільки такою фактично збільшено (а не уточнено) кількість вимог прохальної частини позовної заяви.

Вимогами ч. 2 ст. 167 КАС України передбачено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про збільшення позовних вимог подана з порушенням вимог частини першої статті 47 КАС України щодо строків її подання, а відтак така є очевидно безпідставною та необґрунтованою та підлягала поверненню без розгляду.

Крім того, частиною другою ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Разом з тим, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. При цьому Європейський суд з прав людини стверджує, що таке право не є абсолютним та може бути обмежено, що допускається, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою («Кунерт проти Польщі» (заява № 8981/14)).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Високий суд також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: 1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності; 2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»).

При цьому, судом враховано, що термін, «позовна давність», вжитий Європейським судом з прав людини, в змісті КАС України беззаперечно слід розуміти як «строк звернення до адміністративного суду» відповідно до неодноразово висловленої ЄСПЛ позиції щодо внутрішньої кваліфікації права, наслідком якої є розмежування юрисдикцій.

Оскільки представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог з порушенням строку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий пропустив строк звернення до суду з цією заявою, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, тому відсутні правові підстави для задоволення поданої апеляційної скарги.

Крім того, слід зазначити, що позивач не позбавлений права на оскарження спірних наказів командирів Військової частини НОМЕР_1 подавши позов до суду.

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні і належні підстави для повернення без розгляду заяви про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог в даній адміністративній справі, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року про повернення заяви про уточнення позовних вимог без розгляду у справі № 260/3900/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Н. В. Ільчишин
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено у зв`язку з перебуванням судді Ільчишин Н.В. у відпустці 10.10.2023.