Справа № 640/32908/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року № 640/32908/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 №Ф-105737-56У на суму 23785,08 грн., від 12.11.2019 №Ф-105737-56У на суму 2754,18 грн., від 13.02.2020 №Ф-105737-56У на суму 2754,18 грн. та від 27.11.2020 №Ф-105737-56У на суму 6295,30 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, щоне погоджується з вимогами про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, оскільки підприємницьку діяльність не здійснювала з 1998 року, дохід не отримувала, а з 1998 по 2013 рік була найманим працівником, за якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачувався роботодавцем. Зауважила, що відповідачем не зазначено розрахунку такої недоїмки, а також доказів її утворення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2021 адміністративну справу №640/32908/21 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

02.05.2022 адміністративна справа №640/32908/21 надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу була передана судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою суду від 12 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав на правомірність оскаржуваних вимог, оскільки вони були складені та вручені відповідно до вимог чинного законодавства, а отже контролюючий орган діяв в межах законодавства та прав позивача не порушував.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У травні 2021 року позивачу стало відомо про відкриття виконавчих проваджень: від 11.03.2020 № 61497871, від 15.04.2020 № 61834155 та від 10.08.2020 № 62735394. Стягувачем у вказаних провадженнях є Головне управління ДПС у Запорізькій області Мелітопольське управління Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Під час особистого звернення у вересні 2021 року до Мелітопольської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Запорізькій області, позивачу стало відомо про наступні вимоги ГУ ДПС України у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки):№Ф-105737-56 У від 15.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.;№ Ф-105737-56 У від 12.11.2019 року на суму 2 754,18 грн.;№ Ф-105737-56 У від 13.02.2020 року на суму 2 754,18 грн.

Крім того, 01 листопада 2021 року, позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2021 № 66806390 та про вимогу Головного управління ДПС України в Запорізькій області № Ф-105737-56 У від 27.11.2020 року на суму 6 295,30 грн.

Не погоджуючись із винесеними вимогами, позивачем було подано скаргу до Державної податкової служби України та до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, в результаті розгляду якої 16 вересня 2021 року отримано відповідь - «Рішення про розгляд скарги» № 7943/ж/99-00-06-02-01-09 від 13.09.2021р. Згідно вказаного рішення, оскаржувані вимоги є узгодженими, належним чином врученими та скасуванню не підлягають.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила її звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Законом України від 03.10.2017 року №2148-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», внесено зміни до Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями (далі за текстом - Закон №2464).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2464 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, саме Закон № 2464 є спеціальним по відношенню до встановлення та адміністрування ЄСВ і його норми фактично мають пріоритет у застосуванні над нормами будь-яких інших нормативно - правових актів (окрім Конституції України).

Статтею 4 Закону № 2464 визначено суб`єктний склад платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками ЄСВ є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону № 2464 окремо виділено таку категорію платників, як фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2464 для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, ЄСВ встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування ЄСВ. У разі якщо база нарахування ЄСВ не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума ЄСВ розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки ЄСВ. Сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - сума ЄСВ, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та належить сплаті щомісяця.

Законом України від 06.12.2016 № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464. що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄСВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому звітному місяці звітного року.

Мінімальний внесок у 2018 році становив 819,06 грн. на місяць (3723 грн х 22%, де 3723 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-УІІІ).

Мінімальний внесок у 2019 році становив 918,06 грн. на місяць (4173 грн. х 22%, де 4173 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 23.11.2018 № 2629-УІІІ).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник, у тому числі який обрав спрощену систему оподаткування, зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464 платники ЄСВ, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону зобов`язані сплачувати ЄСВ, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄСВ. Періодом, за який платники ЄСВ подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 нього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Статтею 6 Закону №2464 визначено, що платник ЄСВ зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄСВ; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника ЄСВ у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 16 ПК України, визначено обов`язки платника податків, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4).

У випадку не отримання доходу від підприємницької діяльності, позивач зобов`язаний був нараховувати і сплачувати ЄСВ у сумі не меншій за розмір мінімального страхового внеску.

Як стверджує позивач, підприємницьку діяльність остання здійснювала з вересня 1996 року по травень 1998 року. У травні 1998 року позивач подала заяву про припинення діяльності як фізичної особи-підприємця до територіального органу ДПС у м. Мелітополь.

Суд зауважує, що на підтвердження вказаних обставин позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу.

У подальшому, після припинення такої діяльності, з 25.05.1998 року по 31.01.2013 року позивач офіційно працювала як найманий працівник на таких підприємствах, як ПП «Штиль» та ПП « СВ-Вікторія », де займала різні посади.

Тобто, у період з 25.05.1998 року по 31.01.2013 року позивач була застрахованою особою, а зазначені підприємства, як роботодавці сплачували за неї ЄСВ з отриманого доходу в розмірі, не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

На підтвердження вказаних обставин, позивачем до позову долучено копію трудової книжки, а також довідка Пенсійного фонду України форми ОК-5.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає доводи позивача необґрунтованими, а докази, долучені до матеріалів справи-неналежними, з огляду на наступне.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) була зареєстрована фізичною особою-підприємцем 13.09.1996 року. Реєстрація припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 відбулась не у 1998 році, як стверджує позивач, а 13.05.2021 року, про що свідчить запис у реєстрі за №000000314.

Отже, станом на 15.08.2019 року (дата винесення першої вимоги про сплату боргу) позивач була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця.

Як свідчать відомості з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за 2017 рік 09.02.2018 року автоматично було нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 у сумі 8448,00 грн. (мінімальна заробітна плата 2017 року 3200 х 22 відсотки = 704 грн. в місяць).

За 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 року - 2457,18 грн.

За 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 року - 2457,18 грн.

За 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 року - 2457,18 грн.

За 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 року - 2457,18 грн.

За 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 року - 2754,18 грн.

За 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 року - 2754,18 грн.

За 2 квартал 2019 року по строку 19.07.2019 року - 2754,18 грн.

За 3 квартал 2019 року по строку 21.10.2019 р. - 2754,18 грн..

За 4 квартал 2019 року по строку 20.01.2020 р. - 2754,18 грн.,;

За 1 квартал 2020 року по строку 21.04.2020 р. -2078,12 (за січень, лютий 2020 року)

За 2 квартал 2020 року по строку 20.07.2020 р. - 1039,06 грн. ( за червень 2020р.)

За 3 квартал 2020 року по строку 19.10.2020 р. 3178,12 грн.

Таким чином, період заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску складає 2017-2020 роки.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправомірність винесених рішень, зазначає, що в період з 1998 по 2013 рік була найманим працівником, за якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачувався роботодавцем.

Суд зауважує, що періодом виникнення заборгованості та, відповідно, винесення податкових вимог є 2017-2020 роки.

Таким чином, позивачем не надано доказів перебування у трудових відносинах із суб`єктами господарювання у період 2017-2020 років.

Крім того, наявна в матеріалах справи довідка Пенсійного фонду України форми ОК-5 свідчить про сплату роботодавцем за ОСОБА_1 єдиного соціального внеску в період з 2003 по 2011 роки. Докази сплати обов`язкових платежів з 2004 по 2020 рік в матеріалах справи відсутні.

Не підтверджуються вказані обставини і копією трудової книжки позивача, останній запис в якій датований 31.01.2013 року.

Таким чином, позивачем не підтверджено жодними допустимими та належними доказами статусу найманого працівника-застрахованої особи в період з 2017 по 2020 роки.

Відповідно до п. 3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У зв`язку з наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ станом на 17.06.2022 року та відповідно до ст. 25 Закону 2464, відповідачем були сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105737-56 У від 15.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; № Ф-105737-56 У від 12.11.2019 року на суму 2 754,18 грн.; № Ф-105737-56 У від 13.02.2020 року на суму 2 754,18 грн.; № Ф-105737-56 У від 27.11.2020 року на суму 6 295,30 грн. та надіслані рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового повідомлення. Однак дані поштові відправлення повернулися за зворотною адресою «за закінченням терміну зберігання».

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464, якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з контролюючим органом, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, контролюючий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з вимогами п. З розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Із зазначеного слідує, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №826/11623/16.

Таку ж позицію зайняв Шостий апеляційний адміністративний суд по справі №320/5965/18, постановою якого від 17.09.2019, рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 скасовано, та у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що контролюючий орган мав всі передбачені законодавством підстави для винесення спірних вимог та направлення їх на адресу позивача. Спірні рішення відповідають всім критеріям, визначеним Законом № 2464 та Інструкцією №449, як по формі, так і по змісту, а тому підстав для їх скасування у судовому порядку відсутні.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, оцінивши у сукупності докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Балаклицький А. І.