Справа № 160/16545/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» до Військової частини НОМЕР_4 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скерувати рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» до Військової частини НОМЕР_4 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язання вчинити певні дії - залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:
- клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин поважності пропуску цього строку та наданням відповідних доказів;
- обґрунтування порушеного права позивача, яке виразилось у бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 з наданням відповідних доказів.
04.09.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 заміну позивача, підстав та предмету позову.
25.09.2023 року до суду надійшов від Військової частини НОМЕР_1 відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність та необгрунтованість. Зазначив, що через те, що позивач спеціально або помилково подав свій рапорт у невстановлений спосіб та/або із незавіреними документами виникло його хибне розуміння процедури розгляду рапортів військовослужбовців та помилкове рішення, про необхідність звернення до суду з позовом. У листі військової частини від 24.05.2023 № 1314/2/56/100/5216 у відповідь на адвокатський запит, ОСОБА_1 роз?яснено спосіб розгляду його питання шляхом звернення по команді до безпосереднього командира. У цій справі стосовно вимоги «скерувати рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 до Військової частини НОМЕР_4 » відсутній визначений законодавством України спосіб такого скерування та логічний предмет спору. ОСОБА_1 має право звернутися за підпорядкованістю до Військової частини НОМЕР_4 із таким же рапортом, датованим актуальною датою та приклавши завірені належним чином до цього рапорту копії документів. Військова частина НОМЕР_4 , в свою чергу, за підпорядкованістю направляє ці документи по вертикалі до Військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання по суті та прийняття правового рішення. Рапорт позивача датовано 14.10.2022, тобто документ фактично втратив свою актуальність, навіть через те, що дати завірених документів для прийняття в подальшому рішення мають бути актуальними на дату винесення обгрунтованого правового рішення з питання, яке цікавить позивача. Крім того, відповідач зазначає, що належним відповідачем у цій справі є Військова частина НОМЕР_4 , у якій ОСОБА_2 проходить військову службу. Таким чином, на переконання відповідача, Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у цій справі, а вимога позову по відношенню до Військової частини НОМЕР_1 є необгрунтованою.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.10.2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв?язку направив рапорт до командира ВЧ НОМЕР_4 , в якому просив звільнити його з військової служби через сімейні обставини, а саме у зв`язку з вихованням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з інвалідністю віком до 18 років.
Відповідно до листа командира ВЧ НОМЕР_6 зазначений рапорт було направлено до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку з відсутністю можливості передати в доступний для зазначеної військової частини інший спосіб 20.10.2022 року за вх.№7816/вз, яке було отримано ними 24.10.2022 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року у справі № 160/19839/22 позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 року про звільнення з військової служби через сімейні обставини за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_4 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 року та повідомити про результати його розгляду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 року у справі № 160/19839/22 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_4 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року в адміністративній справі № 160/19839/22 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків:

«…Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що позивач має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених пунктом «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.

Разом з цим матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 з відповідним рапортом до командира Військової частини НОМЕР_4 , більш того, самим позивачем не заперечується така обставина. Також матеріали справи не містять доказів отримання командиром ВЧ НОМЕР_4 рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 від оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відтак, на момент розгляду даної справи суд апеляційної справи не встановив протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що після лікування позивач зобов`язаний повернутися до Військової частини, в якій проходить військову службу, а тому хибними є доводи ОСОБА_1 про неможливість подачі рапорту безпосередньо до командира ВЧ НОМЕР_7 , адже до вирішення в установленому законом порядку про звільнення позивач залишається в розпорядженні відповідної військової частини та підпорядковується безпосередньому командиру.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 »

15.05.2023 року представник позивача адвокат Михайленко Д. П. звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, в якому просив повідомити, чи скерували рапорт ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 .

На вказаний адвокатський запит Військова частина НОМЕР_1 листом № 1314/2/56/100/5216 повідомила представника позивача про те, що для вирішення питання щодо звільнення із військової служби військовослужбовцю ОСОБА_1 необхідно звернутись до командування Військової частини НОМЕР_4 у порядку, який зазначено у пунктах 2, а саме: « 2. Звільнення військовослужбовця із військової служби відбувається на підставі письмового рапорту, поданого по команді безпосередньому командиру. Рапорт військовослужбовцем пишеться особисто в довільній формі та здається у відділення особового складу та стройової військової частини для реєстрації. До рапорту необхідно додати нотаріально завірені копії документів та відповідних довідок, тощо.». Також у вказаній відповіді В/ч НОМЕР_1 вказала, що стосовно інших зазначених питань, ця військова частина не є розпорядником запитуваної інформації та здійснення відповідних дій.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування його рапорту від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби до Військової частини НОМЕР_4 , звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р. строком на 30 діб.

На момент розгляду справи № 160/16545/23 строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Пунктом 2 Положення передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Пунктом 7 Положення встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Розділом IX визначені особливості проходження строкової військової служби, за приписами якого звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставах, визначених частиною другою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині.

Під час дії особливого періоду до введення воєнного стану військовослужбовці продовжують проходити строкову військову службу понад встановлені строки до строків, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктами «б», «в», «г`частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) військовослужбовці, у яких закінчився строк строкової військової служби, продовжують проходити військову службу до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктами «б», «в», «г» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно допунктів «б», «в», «г» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пунктів «б», «в», «г» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці строкової військової служби звільняються із служби на підставах: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби; за сімейними обставинами - у разі виникнення у них права на відстрочку чи звільнення внаслідок зміни сімейних обставин. Військовослужбовці, які мають право на звільнення зі служби за цією підставою, можуть його не використовувати; у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з пунктом 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 233 Порядку встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_4 .

14.10.2022 року позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_4 з рапортом про звільнення з військової служби через сімейні обставини. Вказаний рапорт засобами поштового зв`язку був направлений до командира в/ч НОМЕР_5 з проханням направити його командир ВЧ НОМЕР_4 . Військовою частиною НОМЕР_5 зазначений рапорт було направлено до Військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який був отриманий 24.10.2022 року.

Предметом спору у цій справі є протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» до Військової частини НОМЕР_4 .

Водночас, у заяві ОСОБА_1 про заміну відповідача, підстав та предмету позову позивач аргументував свої доводи тим, що листом ВЧ НОМЕР_1 № 1314/2/56/100/6306 від 27.06.2023 року адвоката позивача повідомлено, що рапорт на звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 було направлено 28.10.2022 за № 1314/2/56/92/2917. Копії листів ВЧ НОМЕР_1 : № 1314/2/56/100/6306 від 27.06.2023 та № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2023 долучено до матеріалів справи.

Отже, 28.10.2022 року Військова частина НОМЕР_1 направила рапорт позивача про звільнення на адресу Військової частини НОМЕР_4 , що свідчить про відсутність ознак бездіяльності відповідача щодо не скерування рапорту Салабая Р. А. від 14.10.2022 про звільнення з військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У межах цієї справи позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтується позовна заява, натомість відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо скерування рапорту позивача до ВЧ НОМЕР_4 .

З огляду на викладене та, враховуючи, що в діях Військової частини НОМЕР_1 відсутні ознаки протиправної бездіяльності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, пільгу позивача щодо сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна