Справа № 140/27188/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/27188/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) через свого представника - адвоката Жуковського Віталія Валентиновича звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідач) про:

- визнання протиправними дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. щодо винесення постанови від 22.01.2021 у ВП №64232537 про стягнення виконавчого збору у розмірі 172843,38 грн та 5720,31 грн;

- скасування постанов Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору від 22.01.2021 у ВП №64232537 та про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2021 у ВП №65561437.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження №65561437 від 25.05.2021 винесена на виконання та на підставі постанови ВП №64232537, виданої 22.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Виконавче провадження №64232537 було відкрите 22.01.2021 Другим відділом ВДВС на підставі виконавчого листа №2-4955/11, виданого 03.02.2012р Луцьким міськрайонним судом Волинської області, згідно якого: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №52/07-1/02 від 12.07.2007р, який укладений між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 в розмірі 61 183 доларів США 58 центів та 57 203,17 грн, що в національній валюті згідно офіційного курсу валюти становить на загальну суму 544 977, 02 грн - звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А, 13.09.2006 року за р. №3015, зареєстрованого в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.09.2006 року за р. 15795836».

В оскаржуваній постанові ВП №64232537 від 22.01.2021 зазначено, що відповідно до ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується у розмірі 10% від суми що підлягає стягненню. У резолютивній частині постанови в п.1 зазначено: стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 6118,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.01.2021р становить 172843,38 гривень та 5720,31 гривень.

Позивач зазначає, що державний виконавець не забезпечив виконання рішення суду у справі №2-4955/11 щодо стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом. Водночас, виконавчий збір на підставі частини другої статті 27 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» та згідно з нормами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N512/5 (далі Інстркуція) підлягає стягненню у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Посилаючись на норми Інструкції, вказує, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення

За таких обставин позивач вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону N 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника збору без реального виконання рішення суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові №400/4023/19 від 22.01.2021, що також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

Таким чином, у державного виконавця не було правових підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII та підлягає скасуванню.

Окрім того, ПАТ Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» пред`явив повторно вищевказаний виконавчий лист від 03.02.2012 №2-4955/11 до приватного виконавця Пироги С.С. про звернення на предмет стягнення трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі якого було відкрито виконавче провадження №65765705 від 11.06.2021, що може призвести до подвійного стягнення виконавчого збору з позивача.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.29).

У відзиві на позов від 10.10.2023 представник відповідача позовні вимоги заперечила та вказала, що оскаржувані постанови прийняті державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Твердження позивача про те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом не відповідає чинному законодавству.

Зокрема, згідно з ч 2 статті 27 Закону України від 02.06.2016 №1404-УІІІ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день винесення оскаржуваної у справі постанови), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів з примусового виконання, передбачених Законом.

З наведених підстав просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні, що відбулося 11.10.2023 представник позивача Жуковський В.В. підтримав доводи та аргументи позовної заяви, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Наглій Н.В. просила у задоволенні позову відмовити з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 12.10.2023.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 12.10.2023 не з`явились, при цьому, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності його та позивача.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №64232537 з примусового виконання виконавчого листа №24955/11, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03.02.2012 про стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №52/07- 1/02 від 12. 07.2007, який укладений між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 в розмірі 61 183 доларів США 58 центів та 57 203,17 грн, що в національній валюті згідно офіційного курсу валюти становить на загальну суму 544 977 грн 02 коп. - звернути стягнення на предмети іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. 13.09.2006 за р. № 3015, зареєстрованого в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.09 2006 за р. № 15795836 (а.с.100).

22.01.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Наглій Н.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №64232537 з примусового виконання виконавчого листа №2-4955/11 виданого 03.02.2012 Луцьким міськрайонним судом, у якому стягувачем є ПАТ банк «Укргазбанк», а боржником ОСОБА_1 . У пункті 3 вказаної постанови зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 6118,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.01.2021 становить 172 843,38 гривень (UAH) та 5720,31 грн (UAH) (а.с.77).

Одночасно з відкриттям основного виконавчого провадження, 22.01.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Наглій Н.В. винесена постанова ВП №64232337 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6118,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.01.2021 становить 172 843,38 гривень (UAH) та 5720,31 грн (UAH). Стягувачем вказаний Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.14).

У подальшому, на адресу відповідача надійшла заява від стягувача АБ «Укргазбанк» про повернення стягувачеві виконавчого листа №2-44955/11 виданого 03.02.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с. 90).

25.05.2021 постановою ВП №64232537 державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. на підставі заяви стягувача та відповідно до п.1 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий лист №2-44955/11 виданий 03.02.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області повернуто стягувачу. Виконавчий збір виведено в окреме провадження (а.с.89).

25.05.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65561437 з виконання постанови ВП №64232537 виданої 22.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6118, 35 доларів США та 5720, 32 грн (а.с.21).

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №64232537 від 22.01.2021 та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64232537 від 25.05.2021 протиправними, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України Про виконавче провадження (Закон №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме виконавчих дій, а не виконавчого провадження.

З урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VІІІ кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами абзацу другого частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ, частини четвертої статті 27 №1404-VIII визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору, тобто, станом на 22.01.2021) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У такій редакції частина друга статті 27 названого Закону діє з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання (далі Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З вказаних правових норм слідує, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та його розмір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Пунктом 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У розглядуваному випадку основне виконавче провадження ВП №64232537 повернуто стягувачу АБ «Укргазбанк» саме з цієї підстави у зв`язку з поданням представником банку заяви про повернення виконавчого документа (а.с.89, 90).

Частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, підставою для виведення в окреме провадження невиконаної постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в порядку та розмірі, визначеному статтею 27 Закону №1404-VІІІ та відкриття виконавчого провадження ВП №65561437 від 25.05.2021, є повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ.

Підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення основного виконавчого провадження є те, що виконавчий збір з боржника ОСОБА_1 не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено виняток з правил, коли виконавчий збір не стягується з боржника. Відповідно до цієї норми виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однак, у даному випадку положення частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають, а інших підстав для звільнення від сплати судового збору цей Закон у чинній її редакції не передбачає. Так само відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ, якою визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Відтак, враховуючи, що виконавчий документ виконавчий лист №24955/11, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03.02.2012 повернутий стягувачу АБ «Укргазбанк» за його заявою на підставі п.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ, а виконавчий збір не стягнуто, то дії державного виконавця з виведення постанови ВП №64232537 від 22.01.2021 про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та відкриття виконавчого провадження №65561437 від 25.05.2021 є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала примусовому стягненню, узгоджується з положеннями статті 27 Закону №1404-VIII.

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №520/9144/18 та враховуються при вирішенні цієї справи на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно з якою при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 №480/3452/19, стягнення виконавчого збору за нормами Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Суд вважає безпідставним посилання представника позивача на те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, оскільки позивач цитує положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла у період з 02.06.2016 до 28.08.2018, тоді як чинна редакція вказаної частини другої статті 27 цього Закону (як і на сьогодні так і станом на час винесення оскаржуваних постанов) розмір виконавчого збору ставить у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зв`язку із викладеним, доводи представника позивача про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом є необгрунтованими.

Окрім того, суд вважає посилання позивачем на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №400/4023/19 та Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 безпідставними, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин у справах №400/4023/19 та №2540/3203/18, у яких, на відміну від справи що розглядається, періоди спірних правовідносин та норми, що їх регулюють інші (редакція Закону №1404-VІІІ у період з 02.06.2016 до 28.08.2018).

Суд зауважує, що висновки, які викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом обставин та доказів встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

З огляду на встановлені обставини даної справи та з урахуванням наведених вище правових норм, суд вважає доводи позивача безпідставними, в той час як відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність винесення постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №64232537 від 22.01.2021 та відкриття виконавчого провадження №65561437 від 25.05.2021.

Відносно доводів позивача, що ПАТ Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» пред`явив повторно вищевказаний виконавчий лист від 03.02.2012 №2-4955/11 до приватного виконавця Пироги С.С. про звернення на предмет стягнення трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі якого було відкрито виконавче провадження №65765705 від 11.06.2021, що може призвести до подвійного стягнення виконавчого збору з позивача, суд вказує наступне.

Відповідно до 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову (ч.5 статті 5 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1404-VІІІ основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною 6 ст. 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

З пояснень представників сторін у судовому засіданні вбачається, що ні виконавчий збір, ні основна винагорода приватного виконавця з позивача стягнуті не були (навіть частково), тому суд не бере до уваги пояснення позивача про ймовірне порушення його прав та припущення про те, що вищевказані обставини можуть призвести до подвійного стягнення з нього відповідних сум.

Окрім того, з системного тлумачення статей 5, 27, 45 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що стягнення основної винагороди або виконавчого збору при наступних пред`явленнях виконавчого листа до виконання допускається у тій частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, вищенаведені норми чинного законодавства, актуальну практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувані постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України Про виконавче провадження, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Суд також дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів про те, що ним було надіслано (а позивачем отримано) копію постанови про стягнення виконавчого збору ВП №64232537 від 22.01.2021. Серед іншого відсутні будь-які докази, що копія постанови надсилалась саме позивачу (на його адресу), що не дає підстав стверджувати, що позивач ОСОБА_1 у 2021 році був ознайомлений з матеріалами виконавчих проваджень № 64232537 та №65561437.

Оскільки цим рішенням в задоволенні позову відмовлено, тому згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 245, 246, 268, 287, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 287 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а, )

Повний текст рішення складений 12 жовтня 2023 року

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук