Справа № 280/4183/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ВСТАНОВЛЕННЯ СУДОВОГО КОНТРОЛЮ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВОГО РІШЕННЯ

12 жовтня 2023 рокуСправа № 280/4183/21 м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянув в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №280/4183/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №280/4183/21, яке набрало законної сили 23.11.2021, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції з грошового забезпечення, визначеного Міністерством внутрішніх справ України у довідці від 16.04.2021 №22/6-1548; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії в розмірі 75% грошового забезпечення, визначеного у довідці МВС України №22/6-1548 від 16.04.2021, станом на 19.11.2019, у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції, з 01.12.2019, з урахуванням раніше виплачених сум.

22.12.2021 у справі виданий виконавчий лист.

Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (виконавче провадження №68483388).

Постановою державного виконавця від 20.12.2022 виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

03.10.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява стягувача про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного судового рішення. В обґрунтування заяви позивач зазначає, що відповідачем без жодних обґрунтованих доводів та доказів не виконується судове рішення в повному обсязі, що є свідченням прямого та умисного невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. Крім того вважає безпідставними доводи Управління, щодо відсутності бюджетних асигнувань для виплати нарахованої конкретним судовим рішенням пенсії, оскільки такі посилання не підтверджуються жодним належним доказом, якими можливо встановити обсяг відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат. Просить установити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язати боржника подати до суду в місячний термін звіт про виконання судового рішення в повному обсязі, а копію такого звіту надіслати заявнику. Заяву просить розглянути в порядку письмового провадження.

04.10.2023 представник Управління подав до суду відзив, в якому зазначив, що з 01.04.2021 кошти на виплату пенсій, в тому числі за рішеннями судів, перераховуються безпосередньо Пенсійним фондом України на поточні рахунки пенсіонерів без їх зарахування до Головного управління. Таким чином, боржник не є розпорядником коштів на виплату пенсій за рішенням суду та не може здійснювати жодних розпоряджень коштами. Додатково повідомляє, що Управлінням проведена виплата різниці сум пенсій за минулий час, які були нараховані на виконання рішень суду та внесені до реєстру рішень по 20.09.2020 (останній порядковий номер у реєстрі 387498). Виходячи з викладеного, а також зважаючи на ненадання заявником доказів на підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, не вбачається підстав для задоволення заяви. Просить у задоволенні заяви відмовити.

За приписами ч. 3 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Враховуючи те, що дана справа була розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглянути заяву стягувача в письмовому провадженні.

Розглянувши заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, дослідивши додані до неї письмові докази, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Відтак, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Водночас суд наділений повноваженнями вживати додаткових заходів контролю за виконанням судового рішення окремими категоріями осіб - суб`єктами владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

При цьому, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18, від 11.06.2020 у справі №640/13988/19.

За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Суд зазначає, що відповідно до наданих відповідачем доказів, на виконання рішення суду у даній справі позивачу нарахована заборгованість по пенсії за період з 01.12.2019 по 31.12.2021 в сумі 180 980,90 грн, яку включено 03.12.2021 до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, за реєстраційним номером 472679.

З наданих Управлінням пояснень встановлено, що в частині виплати нарахованої суми заборгованості рішення суду буде виконано після находження бюджетних асигнувань, в порядку черговості виконання рішень судів.

Також встановлено, що станом на 04.10.2023 реєстраційний номер рішення в реєстрі 472401.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав вважати, що відповідач наразі ухиляється від виконання судового рішення, оскільки виконання відбувається в порядку черговості виконання рішень судів, в умовах відсутності бюджетного фінансування, в період дії воєнного стану в Україні, коли фінансові ресурси держави закумульовані на потребах оборони країни.

Крім того, з аналізу норм ст. ст. 382, 383 КАС України вбачається, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України) та оскарження рішень дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (ст. 287, ч. 8 ст. 382 КАС України).

Посилання заявника на неправомірність дій боржника, вчинених під час виконання рішення суду, не є підставою для вжиття заходів судового контролю, визначених ст. 382 КАС України, а може бути підставою для застосування заходів судового контролю, визначених ст. 383 КАС України, при цьому суд не наділений правом визнавати такі дії суб`єкта владних повноважень за відсутності заяви позивача, поданої в порядку ст. 383 КАС України.

Виходячи з викладеного, зважаючи на ненаведення позивачем обґрунтованих аргументів щодо необхідності вжиття заходів судового контролю, визначених ст. 382 КАС України, та ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись ст.241, 243, 248, 382 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №280/4183/21 відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12.10.2023.

Суддя Р.В. Кисіль