Справа № 380/7067/23
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 рокусправа № 380/7067/23
Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Слободянюк В.В.

представник позивача Шокало В.С.

представник відповідача Писарев О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

встановив:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці «Про звільнення ОСОБА_1 » від 16.03.2023 за №208-о з займаної посади;

-поновити ОСОБА_1 , на посаді головного державного інспектора оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці;

-стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції.Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив таке.

Позовні вимоги обгрунтовує так.

Позивач, ОСОБА_1 , з 20.12.2007 працює в митних органах України.

22.09.2022 наказом Львівської митниці № 1119-0 був призначений на посаду головного державного інспектора оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил шляхом укладення контракту про проходження державної служби.

У березні 2023 року відповідно до графіку робочого часу виконував свої обов`язки у відділі митного оформлення №1 митного поста «Смільниця».

15.03.2023 о 20:00 годині завершив роботу на митному посту «Смільниця»

16.03.2023 звернувся до лікаря, котрий відкрив йому листок тимчасової непрацездатності.

16.03.2023 прибув до приймальні начальника митниці, після спеціального запрошення, отриманого на особистий номер мобільного телефону.

За словами позивача, Керівник Львівської митниці звинуватив позивача в тому, що нібито під час виконання своїх обов`язків за попередню зміну позивач допустив порушення.

Не беручи до увагм пояснення позивача про те, що він діяв в межах закону, начальник митниці змусив позивача написати заяву на звільнення за угодою сторін.

Спочатку позивач відмовився писати таку заяву, а потім, після погроз керівника, - написав таку заяву.

21.03.2023 позивач підготував та скерував на адресу Львівської митниці цінним листом з описом вкладення заяву про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін, в якій описав вище наведені факти та просив не виносити по ній ніяких наказів.

27.03.2023 позивач отримав від Укрпошти повідомлення, що Львівська митниця не одержує надіслане мною поштове відправлення. У зв`язку з цим позивач відсканував цю заяву, підписав її своїм ЕЦП та скерував її на адресу електронної пошти Львівської митниці, яка наявна у відкритих джерелах (). Проте приблизно через годину на пошту надійшло повідомлення наступного змісту: «Доброго дня. Відділ реєстрації та обробки кореспонденції Львівської митниці не приймає та не реєструє заяви від працівників Львівської митниці. З повагою, відділ реєстрації та обробки кореспонденції Львівської митниці.» .

28.03.2023 позивачу з Укрпошти надійшло повідомлення про те, що відправлення надіслане цінним листом з описом вкладення вручене Львівській митниці.

28.03.2023, після завершення лікування, позивач прибув у Львівську митницю, де його ознайомили з наказом Львівської митниці від 16.03.2023 року № 208-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та видали його копію та оригінал трудової книжки.

На адвокатський запит адвоката позивача Львівська митниця листом від № від 05.04.2023 №7.4-1/12/8.19/8212 надала копії документів, що стали підставою для видачі наказу Львівської митниці від 16.03.2023 про звільнення ОСОБА_1 .

Загалом, наказ Львівської митниці від 16.03.2023 № 208-о позивач вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм права, оскільки між ним та відповідачем не було досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк та була відсутня така домовленість щодо відповідної дати звільнення. Крім того, позивач заявив про анулювання заяви про припинення трудового договору за згодою сторін, чого відповідач не взяв до уваги.

Позивач також вважає, що сама дата, поставлена разом з підписом не може бути тотожною з датою, яка би була погоджена сторонами, як дата звільнення.

Таким чином, позивач просить позов задовльнити.

Ухвалою від 12.04.2023 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує позовні вимоги та зазначає таке.

16.03.2023 ОСОБА_1 прибув до в.о. начальника Львівської митниці Кузніка А.Ю. та подав заяву про звільнення з займаної посади за згодою сторін. Заява ОСОБА_1 була написана ним власноручно в присутності в.о начальника Львівської митниці. При цьому у заяві про звільнення, ОСОБА_1 зазначено підставу припинення трудового договору, а саме «За згодою сторін». Дана заява датована 16.03.2023 року.

На вказаній заяві керівником митниці проставлено резолюцію «В наказ звільнити з 16.03.2023».

16.03.2023 Львівською митницею видано наказ №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 » за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України та ч.2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Факт наявності волевиявлення у позивача, як вважає відповідач, підтверджується його заявою від 16.03.2023 року, якою ОСОБА_1 просив його звільнити із займаної посади за угодою сторін.

Факт наявності волевиявлення та виникнення такого у відповідача підтверджується резолюцією начальника митниці «В наказ звільнити з 16.03.2023» на зазначеній заяві позивача.

Таким чином, на думку відповідача, між ОСОБА_1 та суб`єктом призначення - в.о начальника Львівської митниці, - досягнуто згоди про розірвання трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України та ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» шляхом погодження керівником митниці відповідної заяви працівника.

Відповідач заперечує тиск на позивача з боку керівника Львівської митниці, оскільки таке не підкріплене жодними доказами. Крім того, відповідач наголошує, що позивач не звертався із заявами про порушення його трудових прав, перебуваючи на займаній посаді, зокрема про порушення прав при звільненні з роботи, зокрема, до правоохоронних органів.

Також, на підтвердження своїх доводів щодо відсутності вчинення тиску щодо позивача, відповідач долучає відео з камер відеоспостереження, розташованих в приміщенні митниці, з яких вбачається, що позивач добровільно прийшов до в.о. начальника митниці та вийшов без жодних ознак тиску на нього.

Щодо відсутності у заяві позивача дати звільнення, то відповідач заперечує такий аргумент, оскільки домовленість щодо дати звільнення може бути як в усній, так і в письмовій формі.

Таким чином, відповідач вважає, що наказ про звільнення позивача з роботи з посади, яку він займав є провомірним, оскільки домовленість між ОСОБА_1 та Львівською митницею про припинення трудового договору за взаємною згодою дійсно існувала, що підтверджується письмовою заявою позивача та резолюцією керівника митниці на ній, а дата звільнення з цієї підстави була узгоджена сторонами усно перед написанням заяви; волевиявлення позивача на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення 16.03.2023 було, при цьому таке було вільним та тиск на нього не чинився (жодні докази протилежного відсутні); позивач до моменту видачі наказу не заявляв про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Тому, відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 03.05.2023 суд постановив відмовити у задоволенні клопотання представника Львівської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 19.06.2023 суд постановив перейти до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.07.2023 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , з 20.12.2007 працює в митних органах України.

22.09.2022 наказом Львівської митниці № 1119-0 був призначений на посаду головного державного інспектора оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил шляхом укладення контракту про проходження державної служби.

16.03.2023 позивач прибув до в.о. начальника Львівської митниці Кузніка А.Ю. та подав заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін.

Заява ОСОБА_1 була написана ним власноручно в присутності в.о начальника Львівської митниці.

У заяві про звільнення ОСОБА_1 зазначено підставу припинення трудового договору, а саме «За згодою сторін». Дана заява датована 16.03.2023 року.

На вказаній заяві керівником митниці проставлено резолюцію «В наказ звільнити з 16.03.2023».

16.03.2023 Львівською митницею видано наказ №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 » за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України та ч.2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до Інформаційних довідок з електронної системи охорони здоров`я лікарем загальної практики КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Деснянського району м. Києва» видано медичний висновок про тимчасову непрацездатність з 16.03.2023 по 27.03.2023 пацієнта, котрий ідентифіковани у системі НСЗ України.

21.03.2023 на адресу Львівської митниці позивач скерував заяву про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін та з проханням не виносити ніяких наказів.

27.03.2023 на адресу Львівської митниці позивач знову скерував заяву про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін та з проханням не виносити ніяких наказів, за ЕЦП. У прийнятті цієї заяви позивачц було відмовлено.

Оскільки позивач вважає наказ Львівської митниці від 16.03.2023 №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 » протиправним, оскільки при його виданні не було дотримано норм законодавства про про працю, а саме, що не узгоджено дату звільнення, не досягнуто домовленостей про звільнення в повному обсязі та у зв`язку із подальшим відкликанням заяви про звільнення, то просить цей наказ скасувати.

Надаючи оцінку обставинам у цій справі, суд зазначає таке.

Згідно з п.3 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі також Закон № 889-VIII), державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Статтею 86 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення (ч.2 ст.86).

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (ч.3 ст.86).

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Суд встановив, що 16.03.2023 позивач написав заяву про звільнення за згодою сторін.

У заяві про звільненні зазначено дату складенні цієї заяви 16.10.2022 та на цій заяві є резолюція керівника Львівської митниці про згоду на звільнення від 16.10.2022

Наказ про звільнення позивача видано відповідачем 16.03.2023.

Водночас суд встановив, що у заяві від 16.03.2023 не зазначено дати, з якої сторони погодили звільнення позивача з посади.

Це суперечить ч.3 ст.86 Закону № 889-VIII, за замістом якої обов`язок суб`єкта призначення про звільнення державного службовця з посади за угодою сторін пов`язаний із строком, шо визначений державним службовцем у поданій ним заяві.

Таким чином, Закон № 889-VIII передбачає письмову форму для визначення строку звільнення державного службовця з посади за угодою сторін.

Отже, суд дійшов висновку, що у відповідача не виникло обов`язку для видання наказу про звільнення позивача, оскільки відсутність визначення строку звільнення позивача у письмовій заяві свідчить про недосягнення згоди сторін про таке звільнення.

Щодо аргументів відповідача про те, що зазначення позивачем дати « 16.03.2023» у заяві і є його волевиявленням щодо строку звільнення, то суд таке відхиляє через те, що « 16.03.2023» як вказано у заяві, є датою складення позивачем такої заяви про звільнення та її підписання, а тому не вважається строком, з якого контракт, укладений між позивачем та відповідачем, припиняється.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позивач, як працівник та відповідач, як роботодавець не дійшли згоди щодо розірвання трудових відносин, оскільки не домовилися щодо строку звільнення позивача з роботи.

З огляду на зазначене, наказ про звільнення позивача з роботи із займаної ним посади є протиправним.

Щодо подання позивачем заяви про відкликання заяви про звільнення, то суд зазначає таке.

Як вже зазначалося вище, подання працівником заяви про відкликання заяви про звільнення зі служби за власним бажанням не зумовлює обов`язку роботодавця прийняття такого відкликання та узгодження тим самим анулювання домовленості між сторонами про звільнення працівника з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП.

Водночас оскільки сторони не узгодили дати звільнення позивача з роботи, наслідком чого є протиправність виданого відповідачем наказу про звільнення, то у позивача були відсутні підстави для звернення до відповідача із відповідною заявою. Цей висновок суду зумовлений тим, що позивач не вважається таким, що звільнений з роботи.

Щодо аргументів позивача про те, що він не мав наміру звільнятись, а заяву про звільнення написав під примусом, то суд вважає, що оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо дати звільнення позивача, тому і відсутні підстави для оцінки обставин щодо перебування позивача на момент написання заяви про звільнення зі служби під психологічним тиском, чи заяву написання під примусом та із застосуванням погроз.

З огляду на зазначене, суд не бере до уваги задокументованого у наявному в матеріалах справи DVD-R носії, який містить відеозапис пересування позивачем у приміщенні Львівської митниці, спілкування з іншими співробітниками митниці.

Щодо аргументів відповідача стосовно форми згоди сторін про дату звільнення, то суд зазначає таке.

Дійсно, за змістом п. 1 ч.1 ст.36 КЗпП України не визначено форми, в якій має бути викладена пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору.

Водночас з урахуванням ч.3 ст.5 Закону № 889-VIII, відповідно до якого дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом, суд застосовує ч.3 ст.86 цього ж Закону.

Відповідач вважає, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі.

Суд не погоджується з таким аргументом відповідача, оскільки законодавство визначає, що про припинення трудового договору позивач подає саме письмову заяву, а тому всі умови, що стосуються припинення трудового договору повинні бути викладені саме у письмовій формі. Саме таке правило закріплено у ч.3 ст.86 Закону № 889-VIII, про що суд вже зазначав у цьому рішенні.

Навіть якщо припустити, що між сторонами було досягнуто згоди щодо строку звільнення позивача за угодою сторін в усній формі, що на переконання суду само по собі є протиправним, то відповідач суду не подав жодних доказів, які підтверджували б таку обставину.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача з роботи з посади головного державного інспектора оперативного відділууправління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці.

З метою відновлення порушеного права позивача наказ про звільнення позивача як такий, що визнаний судом протиправним, - підлягає скасуванню.

Щодо повлення позивача на роботі на відповідній посаді, то суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивача належить поновити на посаді головного державного інспектора оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці з 16.03.2023.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже період з 16.03.2023 по 11.10.2023 є періодом вимушеного прогулу, який становить 150 робочих днів, та за який відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд встановив, що загальна сума доходу позивача за останні два місяці перед звільненням становить 41797,17грн. Отже середньоденна заробітна плата позивача складає 41797,17/59=708,43 грн., середньомісячна заробітна плата позивача складає 19698,35грн. З урахуванням того, що час вимушеного прогулу позивача становив 150 робочих днів, відтак на його користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток на суму 106264,50грн.

При обчисленні зазначених сум суд брав до уваги інформацію, зазначену у довідці Львівської митниці від 29.03.2023 №96/7.4-22/51, видану ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць (19698,35 грн.) слід допустити до негайного виконання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», такий не розподіляється.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці «Про звільнення ОСОБА_1 » №208-о від 16.03.2023.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці з 16.03.2023.

Стягнути з Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу на суму 106264 (сто шість тисяч двісті шістдесят чотири)грн.50 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць на суму 19698 (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім)грн. 35коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.10.2023.

Суддя Лунь З.І.