Справа № 520/25574/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 р.Справа № 520/25574/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/25574/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі відповідач, ГУ НП в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати накази ГУ НП в Харківській області № 1000 від 22.11.2021 «Про застосування дисциплінарного стягнення до інспектора ТЦ ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 » та наказ № 722 о/с від 30.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити його на посаді інспектора тренінгового центру ГУНП в Харківській області;

- стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.07.2020 по справі № 554/9493/17 зазначив, що для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку, невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. У зв`язку з наведеним висновком та тією обставиною, що позивач був вихідним у момент спірного інциденту, вважає, що його не може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Також вказує, що на час вирішення справи у суді першої інстанції питання щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не була вирішена відповідним судом першої інстанції. Також, посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 664/2820/15-ц стверджує про відсутність у його діях вини.

Стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права посилався на несвоєчасний розгляд справи, а судом першої інстанції не надано оцінку основному доводу позивача про те, що під час скоєння ймовірного дисциплінарного проступку він був офіційно вихідним

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України.

Колегія суддів не розглядала клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки такі надійшли до суду та були зареєстровані канцелярією суду 02.10.2023 після 15:00, у той час як скорочене рішення було проголошено 02.10.2023 об 11:49.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.

На підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 29.12.2017 № 734 о/с позивача прийнято на службу до ГУ НП в Харківській області та призначено на посаду поліцейського відділення конвойної служби ІТТ №8 ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 13.08.2021 № 254 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора з особистої безпеки тренінгового центру ГУНП в Харківській області, якого в подальшому 08.04.2021 наказом ГУНП в Харківській області від 08.04.2021 № 213 о/с згідно п. 1 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон №580-VIII), переміщено на посаду інспектора тренінгового центру ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 08.11.2021 № 2205 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування. Підставою для проведення стала доповідна записка, підписана т.в.о. заступника начальника УГІ ГУНП в Харківській області, щодо складання поліцейськими УПП в Харківській області протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, серії ААБ №287881 від 07.11.2021, відносно інструктора тренінгового центру ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Службовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2021 о 04.40 в районі будинку № 35-А по вул. Сумській у м. Харкові, інспектор тренінгового центру ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW Х5», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. У подальшому на вимогу поліцейських УПП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовлявся проходити огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння. Дані факти підтверджуються: поясненнями працівників УПП в Харківській області, копією матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідно до якого лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, поясненнями свідків під час складання вказаного протоколу, відео з нагрудних камер поліцейських УПП в Харківській області.

19.11.2021 затверджено висновок службового розслідування, згідно з яким комісія ухвалила за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII у частині недотримання законодавства України, а саме абз. 3 та 11 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», у частині зобов`язання водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, ч. 1 ст. 8 Закону №580-VIII та Присяги працівника поліції, інспектор тренінгового центру ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 22.11.2021 № 1000 «Про застосування дисциплінарного стягнення до інспектора ТЦ ГУНП в Харківській області» до лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 30.11.2021 № 772 о/с позивача звільнено зі служби, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Не погоджуючись з наказом від 22.11.2021 № 1000 «Про застосування дисциплінарного стягнення до інспектора ТЦ ГУНП в Харківській області» та наказом про звільнення від 30.11.2021 № 772 о/с позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності спірних наказів, з огляду на доведеність відповідачем факту допущення позивачем дисциплінарного проступку, а відтак і відсутності підстав для поновлення позивача на службі та виплати середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII, за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У статті 18 Закону №580-VIII закріплені основні обов`язки поліцейського, відповідно до якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, зміст якої закріплений у статті 64 Закону №580-VIII; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), у частині першій статті 1 якого визначено, що службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, як закріплено у частині другій статті 1 Дисциплінарного статуту, ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

У статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених КУпАП. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як визначено у статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частин першої-сьомої, десятої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному КУпАП, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Приписами частин першої та п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до частини першої статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (частина перша статті 19 Дисциплінарного статуту).

Приписами частин третьої та восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

За правилами частин першої та четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується. Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.

Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому таке рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду дисциплінарного стягнення.

Отже, службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) воно було призначено.

Судом першої інстанцій встановлено, що підставою для призначення ГУ НП в Харківській області службового розслідування стало надходження інформації щодо складання 07.11.2021 стосовно інспектора тренінгового центру ГУ НП в Харківській області ОСОБА_1 протоколу про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами проведеного службового розслідування складений висновок службового розслідування за відомостями щодо порушення службової дисципліни працівником поліції, затверджений 19.11.2021 начальником ГУ НП в Харківській області.

У ході службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що позивач порушив службову дисципліну, п. 1 ч. першої статті 18 Закону №580-VIII, у частині недотримання законодавства України, а саме абзаців 3 та 11 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», у частині зобов`язання водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, частини 1 статті 8 Закону №580-VIII та Присяги працівника поліції

ГУ НП в Харківській області дотримані вимоги щодо проведення службового розслідування і не допущені порушення щодо порядку його проведення, при цьому колегія суддів враховує, що позивач ані у позові, ані у апеляційній скарзі не посилається на наявність таких порушень.

У висновку службового розслідування від 19.11.2021 та наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № 1000 від 22.11.2021 чітко визначено, що підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності є наявність у його діях саме дисциплінарного проступку.

З огляду на наведені правові норми та встановлені висновком службового розслідування обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що знайшли своє підтвердження під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій, слідує, що відповідач правомірно застосовував до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у зв`язку із підтвердженням факту вчинення ним дисциплінарного проступку.

ОСОБА_1 , з-поміж іншого, всупереч пункту 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від виконання законних вимог поліцейських щодо проходження огляду на стан сп`яніння, що, безсумнівно, принижує звання поліцейського, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості позивача як поліцейського. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Доводи апелянта про відсутність достатніх і належних доказів порушення ним службової дисципліни вчинення дисциплінарного проступку є безпідставними, оскільки даний факт підтверджується висновком службового розслідування, який складений з урахуванням обставин, які підтверджуються відповідними доказами (показами свідків, відеозаписами).

Висновком службового розслідування, наказом про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та оскаржуваним судовим рішенням встановлено, в чому саме полягало порушення службової дисципліни та які норми законодавства порушено позивачем.

Посилання апелянта на те, що на час спливу терміну розгляду справи питання щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП ще не було вирішено колегія суддів вважає безпідставним та зазначає.

Адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 березня 2019 року в справі №819/736/18, від 19 травня 2022 року в справі №480/4079/18 та інших.

Верховний Суд в постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 зазначив, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).

Спірні правовідносини в частині застосування до поліцейських дисциплінарних стягнень врегульовані спеціальним законом Дисциплінарним статутом, у той же час приписи загального закону КЗпП України можуть бути застосовані лише в частині відносин, що не врегульовані Дисциплінарним статутом.

З цих підстав колегія суддів також вважає безпідставним посилання апелянта на те, що він не порушував трудову дисципліну будуючи пересічним громадянином у вихідний день у час ймовірного вчинення адміністративного правопорушення, та наголошує, що в незалежності від того чи перебуває поліцейський на службі чи на відпочинку, він зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства та не допускати проступків (вчинків) проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам.

Тобто, дії позивача в силу приписів Дисциплінарного статуту кваліфікуються саме як порушення службової дисципліни, а не трудової дисципліни, у зв`язку з чим, при розгляді цієї справи, не має жодного юридичного значення той факт, що позивач допустив проступок саме у вихідний день не перебуваючи на службі.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки 07.11.2021 він мав статус не поліцейського при виконанні службових обов`язків, а пересічного громадянина.

Щодо посилання апелянта на недостатність обґрунтування відповідачем застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, в зв`язку з тим, що за час проходження служби в органах Національної поліції України до нього жодних стягнень застосовано не було, колегія суддів колегія суддів зазначає.

Під час судового розгляду встановлено, що 07.11.2021 о 04.40 в районі будинку № 35-А по вул. Сумській у м. Харкові, позивач керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння. У подальшому на вимогу поліцейських УПП в Харківській області останній відмовлявся проходити огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння. Тобто, допустив як працівник поліції порушення Правил дорожнього руху, що незалежно від того чи притягнутий він до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, свідчить про ігнорування виконання вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону № 580-VIII, Закону України "Про дорожній рух", знехтування Присягою поліцейського. Із зазначеного слідує, що вчинене ОСОБА_1 діяння є несумісним з його посадою, оскільки він скоїв проступок який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків, тому застосовуючи найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскільки на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку із вчиненням ним дисциплінарного проступку, відсутні підстави для скасування оскаржуваних наказів № 1000 від 22.11.2021 та № 722 о/с від 30.11.2021 та поновлення його на службі в органах Національної поліції з виплатою середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Посилання у апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду від 22.07.2020 по справі № 554/9493/17 та від 27.06.2018 по справі № 664/2820/15-ц по справі не є релевантними стосовно спірних правовідносин, оскільки вони не стосувалися притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських на підставі приписів Дисциплінарного статуту, а стосувалися притягнення до дисциплінарної відповідальності директора Полтавської філії ДП «Національні інформаційні системи» на підставі статтей 147149 КЗпП України та звільнення лікаря стоматолога-хірурга на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом не доведено ним жодними доказами та спростовуються зібраними в ході службового розслідування доказами, поясненнями свідків та постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2022 року по справі № 638/17594/21, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно посилання позивача на допущення судом порушення норм процесуального права, що виявилося у розгляді справи більш ніж через рік після відкриття провадження у цій справі, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, судом першої інстанції ця справа розглянута поза межами шістдесятиденного строку, встановленого статтею 258 КАС України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Отже, проаналізувавши наведені приписи частин 2 та 3 статті 317 КАС України та обставини цієї справи, колегія дійшла висновку, що порушення судом першої інстанції строків розгляду справи не є підставою для скасування судового рішення, яке переглядається.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року по справі № 520/25574/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 12.10.2023.