Справа № 158/2401/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 158/2401/23 пров. № А/857/14477/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2023 року (головуючий суддя Поліщук С.В., м. Ківерці) у справі № 158/2401/23 за позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в :

Управління Державної міграційної служби України у Волинській області звернулося до суду із позовом до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення примусового видворення в порядку ч. 1 ст. 289 КАС України.

Позов обгрунтовує тим, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду з України, не виконав рішення про його примусове повернення, не має постійного місця праці, відсутні стабільні джерела доходів, а тому є обгрунтовані підстави вважати, що він перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик його втечі чи переховування, що є підставою для його затримання.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2023 року позов задоволено частково. Затримано громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення виконання рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 25.07.2023 року про примусове видворення на строк, достатній для виконання рішення суду, але не більше як на 3 (три) місяці, починаючи з часу фактичного затримання 10 год. 30 хв. 25.07.2023 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач в особі представника адвоката Самолюка В.В. подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що виконати рішення про примусове повернення було неможливо, оскільки відсутнє будь-яке авіасполучення з території України з 24.02.2022 року у зв`язку із збройною агресією російської федерації на території України. Для виїзду до суміжних з Україною країн необхідна віза. Вважає, що рішення про примусове повернення від 15.06.2023 відповідачем не виконано з поважних причин, у зв`язку з чим рішення про примусове видворення винесено незаконно. Також вказує, що рішення про примусове видворення прийняте заступником начальника УДМС у Волинській області, а не його начальником. Крім того, зазначає, що видворення особи з країни, де проживають її близькі родичі, становить порушення права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Звертає увагу, що при прийнятті рішення про примусове повернення до країни походження та про його видворення має бути доведена необхідність такого рішення та реальна загроза безпеці України.

В судове засідання учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом з матеріалів позовної заяви і визнається сторонами, 15.06.2023 Володимир-Волинським відділом УДМС у Волинській області громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., який відповідачем по справі сплачено.

15.06.2023 Володимир-Волинським відділом УДМС у Волинській області було прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 до країни походження або третьої країни у термін до 14.07.2023 з підстав, що відповідач незаконно перебуває на території України і офіційно не звертався для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів.

З копії рішення про примусове повернення вбачається, що зі змістом вказаного рішення відповідач був ознайомлений. Зміст рішення про примусове повернення відповідач до країни походження, наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження йому було роз`яснено, що стверджується особистим підписом ОСОБА_2 , який зазначив, що українську мову розуміє, перекладача не потребує.

Судом встановлено, що рішення про примусове повернення відповідач по справі не виконав. 25 липня 2023 року відповідач був виявлений працівниками УДМС у Волинській області та відповідно до протоколу серії МВП №000040 від 25.07.2023р. затриманий о 10 год. 30 хв. 25.07.2023 року.

25.07.2023 рішенням Управління Державної міграційної служби України у Волинській області постановлено примусово видворити громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебуває на території України, ним не виконано у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення до країни походження від 15.06.2023, ним не вчинялось жодних дій з легалізації проживання на території України, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і в подальшому може ухилитись від виконання рішення про примусове видворення його до країни походження або третьої країни, що унеможливлює виконання рішення компетентного органу щодо відповідача.

Разом з тим, на думку суду першої інстанції, позивачем не доведено наявність обставин для затримання відповідача на строк шість місяців, який є досить значним, відтак суд вважав, що достатнім є строк затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України у три місяці.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 цього Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно частин 1, 2 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходу, зокрема, затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Отже, законодавством визначено вичерпний перелік підстав, які передбачають можливість прийняття рішення про затримання особи з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Недотримання зазначених вимог законодавства не дає правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо затримання особи з поміщенням до відповідного закладу тимчасового перебування.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем 15.06.2023 відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. У вказаному рішенні відповідача зобов`язано не пізніше 14.07.2023 залишити територію України.

Як видно з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, дане рішення відповідачем виконано не було.

25 липня 2023 року Управлінням Державної міграційної служби України у Волинській області прийнято рішення про примусове видворення ОСОБА_2 .

При цьому, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і в подальшому може ухилитись від виконання рішення про примусове видворення, зокрема, відсутність у нього коштів та заробітку, відсутність візи до країн Шингенської угоди, унеможливлює виконання рішення компетентного органу.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що є підстави для затримання відповідача з метою забезпечення процедури видворення з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Також апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не доведено наявність обставин для затримання відповідача на строк шість місяців, який є досить значним та вважає достатнім строк затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України три місяці.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із рішенням про примусове видворення до країни походження громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 від 25.07.2023.

Апеляційний суд не приймає доводи апелянта про те, що рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про примусове видворення, прийняте відносно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 незаконно, оскільки законність прийняття такого рішення не є предметом даного спору.

Колегія суддів також враховує, що дане рішення відповідачем оскаржено і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі № 161/13205/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2023 року у справі, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, залишено без змін.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення виконання рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 25.07.2023 року про його примусове видворення на строк у 3 місяці.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2023 року у справі № 158/2401/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар