Справа № 500/1072/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1072/23 пров. № А/857/9195/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року (суддя Осташ А.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 08.05.2023),

в адміністративній справі №500/1072/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів ГУ ПФУ в Донецькій області (далі відповідач-1), ГУ ПФУ в Тернопільській області (далі відповідач-2), в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.10.2022 року № щодо відмови в призначенні пенсії за віком та лист Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.02.2023 року №721-686/К-02/8-1900/23 щодо відмови у призначенні пенсії за віком; 2) зобов`язати відповідача-2 зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи на заводі Русский дизель з 14.12.1982 року по 26.09.1983 року та період роботи у СФГ Коломиєць з 01.04.1992 року по 31.12.1998 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 і врахувати під час зарахування до страхового стажу довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 03.02.2021 року за №4, довідку №5 від 03.02.2021 року, довідку №6 від 03.02.2021 року, які видані ТДВ Гусятинським механічним заводом та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №1 від 26.09.2022 року, довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №2 від 26.09.2022 року, довідку №1 від 16.01.2015 року, які видані СФГ Коломиєць; 3) зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію по віку відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, здійснити нарахування і виплату пенсії з 14.08.2022 року.

Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції кожен подав відзив на позовну заяву, у яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № від 03.10.2022 та відмову, викладену в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №721-686/К-02/8-1900/23 від 27.02.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи у СФГ "Коломиєць" з 01.04.1992 по 31.12.1998. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 18.11.2022. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-2 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду винесено без повного та всебічного з`ясування обставин у справі та є таким, що не ґрунтується на законі, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в акті перевірки достовірності та обґрунтованості видачі позивачу довідок про призначення пенсії відсутня інформація про сплату внесків на соціальне страхування з заробітної плати, у зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1992 по 31.12.1998. Таким чином, висновки суду про те, що період роботи у СФГ "Коломиєць" з 01.04.1992 по 31.12.1998 повинен бути врахованим до страхового стажу позивача за відсутності даних про сплату внесків на соціальне страхування з заробітної плати, є необґрунтованими. З врахуванням наведеного, будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема щодо порядку проведення призначення пенсії та її виплати, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у своїх діях не вбачає.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 08.05.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 26.09.2022 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В результаті розгляду даної заяви, відповідачами (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області) надано відповідь від 05.10.2022 №1900-0207-8/29043, згідно якої було відмовлено у призначенні пенсії за віком (рішення про відмову в призначенні пенсії за віком № від 03.10.2022 року) (а.с. 12, 44, 45).

За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком слугувало не врахування довідок за №03 від 04.02.2021 року та №04 від 04.02.2021 року про стаж роботи за період з 31 липня 1985 року по квітень 1986 року. Вказані довідки про нараховану заробітну плату не взяті до уваги, оскільки трудова книжка відсутня, а для зарахування стажу згідно довідок про заробітну плату потребується проведення зустрічної перевірки підприємств. До страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 29.06.1985 року, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. Для зарахування періоду навчання необхідно надати уточнюючу довідку за денною формою навчання. Станом на 03.10.2022 року, за підрахунками ПФУ, страховий стаж позивача становив 18 років 01 місяць 28 днів.

Позивач 18.11.2022 вдруге звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком та необхідними документами.

В результаті розгляду поданої заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області надано лист від 27.02.2023 року №721- 686/К-02/8-1900/23, яким було відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с. 14, 47).

За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком не враховано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №1 від 26.09.2022 року та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №2 від 26.09.2022 року, так як в акті перевірки достовірності видачі зазначених довідок від 27.10.2022 року за №1900-1102-1/4876, відсутня інформація про сплату внесків на соціальне страхування з заробітної плати, тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1992 року по 31.12.1998 року. У вищезазначеному акті перевірки достовірності та обґрунтованості довідок для призначення (перерахунку) пенсії зазначено, що порушень по заробітній платі не встановлено. Отже, СФГ Коломиєць сплачено страхові внески в установленому законом порядку. За останніми підрахунками ПФУ страховий стаж позивача становить 27 років 08 місяців 29 днів.

Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішенням суду першої інстанції від 08.05.2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Це рішення суду оскаржене в апеляційному порядку відповідачем-2 у задоволеній частині позовних вимог, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду сторонами не оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини в задоволеній частині позовних вимог в межах обґрунтувань та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає рішення суду першої інстанції в оскарженій частині вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Приписами частини 3 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою 4 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років.

Отже, для призначення пенсії за віком громадянами України є дотримання трьох умов: бути застрахованою особою, досягли встановленого Законом №1058-IV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку та набуття необхідного для призначення відповідного виду пенсії страхового стажу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії його вік склав 60 років.

Спірним залишається питання зарахування позивачу до страхового стажу відповідних періодів роботи.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

За приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судовим розглядом підтверджується, що спірними в даній справі є два періоди трудової діяльності позивача, а саме: період роботи на заводі "Русский дизель" з 14.12.1982 по 26.09.1983 та період роботи у СФГ "Коломиєць" з 01.04.1992 по 31.12.1998.

Апелянт оскаржує рішення суду із обґрунтування своїх вимог лише в частині зарахування до стажу позивача періоди трудової діяльності у СФГ "Коломиєць" з 01.04.1992 по 31.12.1998, вказуючи на відсутність інформації про сплату внесків на соціальне страхування з заробітної плати, у зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1992 по 31.12.1998.

Згідно з статті 28 Закону України від 20.12.1991 року №2009-ХІІ Про селянське (фермерське) господарство, особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 16-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообо`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Відповідно до частини 2 статті 27 Про селянське (фермерське) господарство, новостворені селянські (фермерські) господарства звільнялись від оподаткування на 3 роки, а в труднонедостатніх селах - на 5 років.

Закон України від 20.12.1991 року №2009-ХІІ Про селянське (фермерське) господарство втратив чинність із набранням чинності Закону України від 19.06.2003 року № 973-IV Про фермерське господарство.

Відповідно до частини 3 статті 34 Закону України Про фермерське господарство, час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до страхового стажу за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Члени фермерського господарства та особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню в порядку, встановленому Законом.

Фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За змістом статті 28 Закону України від 20.12.1991 року №2009-ХІІ та статті 34 Закону України Про фермерське господарство слідує, що цими нормами закріплено обов`язок, а не право селянського (фермерського) господарства сплачувати за осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом) внески (збір) на соціальне страхування.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач 23.03.1992 був прийнятий в СФГ Коломиєць на посаду голови СФГ, де працює по час розгляду вказаної справи. Тобто робота позивача в СФГ Коломиєць охоплена періодом з 01.04.1992 року по 31.12.1998 року.

Щодо покликання скаржника про неможливість зарахування періоду роботи позивача у СФГ "Коломиєць" з 01.04.1992 по 31.12.1998 до страхового стажу через відсутність даних про сплату внесків на соціальне страхування з заробітної плати, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV, виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах предмету апеляційної перевірки на підставі аналізу приведених вище правових норм апеляційний суд зазначає, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Тобто, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, можлива несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постановах: від 17.07.2019 у справі №144/669/17; від 20.03.2019 у справі №688/947/17.

За вказаного у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача період роботи позивача з 01.04.1992 по 31.12.1998 для призначення пенсії за віком, за які роботодавцем не було сплачено належних страхових внесків.

Загалом доводи апеляційної скарги відповідача-2 не спростовують висновків суду першої інстанції та прийнятого рішення в оскарженій частині.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року в адміністративній справі №500/1072/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль