Справа № 161/7244/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/7244/23 пров. № А/857/13760/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Матковської З.М. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Маїло І.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, що зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) (суддя суду І інстанції: Гринь О.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 03.07.2023р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 03.07.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

04.05.2023р. (згідно з відтиском календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради № LMR-3202273-пр від 09.04.2023р.; відшкодувати витрати на правову допомогу (а.с.1-7, 15).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2023р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.77-79).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.82-84).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в спірній постанові не зазначені серія та номер річного лазерного світловіддалеміру, яким здійснювалося вимірювання відстані розташування керованого позивачем автомобіля до виїзду з прилеглої території. За таких умов встановити належність представленого відповідачем свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки неможливо.

Здійснений спосіб фотофіксації унеможливлює повноцінне сприйняття обставин, за яких вона проводилася. Зокрема, є відсутньою панорамна, вузлова та детальна фотозйомки, що унеможливлює чітке визначення місця зупинки.

Також спірна постанова не містить обґрунтування про те, яким чином зупинка автомобіля позивача створювала перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Водночас, апелянт наголошує на можливості відповідача звільнити позивача від відповідальності і обмежитися усним зауваження у випадку малозначності вчиненого правопорушення.

Відповідач Департамент муніципальної варти Луцької міської ради скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.113-116).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до постанови серії № LMR-3202273-пр від 09.04.2023р. по справі про адміністративне правопорушення, винесеної старшим інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Труш Т.В., о 09 год. 31 хв. 22.03.2023р. позивач ОСОБА_1 здійснив по вул.Б.Хмельницького, 43 у м.Луцьку зупинку керованого ним автомобіля марки «Audi», модель «А3», державний номерний знак НОМЕР_1 , ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожньому руху, чим порушив вимоги п.15.9 «и» Правил дорожнього руху /ПДР/.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.22-24).

Вимірювання здійснено ручним лазерним світловіддалеміром марки «Bosch GLM500»; фотозйомка проводилася спецзасобом марки «Samsung SM-A307FN/DS», про що вчинено відповідні відмітки в спірній постанові; також відповідачем долучено фотознімки з місця порушення ПДР (а.с.57-58, 63-68).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснено належне фіксування допущеного позивачем порушення правил зупинки, при цьому відповідно до представлених фотоматеріалів можна чітко встановити розташування автомобіля по відношенню до нерухомих об`єктів, а також географічні координати.

Стосовно кваліфікуючої обставини суд висновувався тим, що сам Кодекс України про адміністративні правопорушення /КУпАП/ визначає перелік випадків, які створюють перешкоди дорожньому руху чи загрозу безпеці руху.

З огляду на фактичні обставини вказана кваліфікуюча обставина підтверджена належними і допустимими доказами.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до пп.«и» п.15.9 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зупинка забороняється, зокрема, ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно ч.3 ст.122 КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП необхідно встановити у діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, в тому числі створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки в цьому випадку.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

В частині притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, спірна постанова серії № LMR-3202273-пр від 09.04.2023р. про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Зокрема, в тексті постанови зазначені серія та номер ручного лазерного світловіддалеміру, яким здійснювалося вимірювання, а також спецзасобу, яким проводилася фотозйомка.

Здійснений спосіб фотофіксації робить можливим повноцінне сприйняття обставин, за яких вона проводилась. Зокрема, із представлених фотоматеріалів можна чітко визначити місце зупинки автомобіля позивача по відношенню до нерухомих об`єктів, встановити його розташуванню стосовно виїзду з прилеглої території по вул.Б.Хмельницького, 43, тощо.

Крім того, із матеріалів фотофіксації можливо дійти до однозначного висновку щодо відстані від виїзду з прилеглої території до місця зупинки автомобіля 2,7 м (а.с.58).

Належність доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, представлені відповідачем докази в розрізі вимог ст.251 КУпАП можна вважати допустимими.

Сам факт здійснення зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду не можна вважати кваліфікуючою обставиною за ч.3 ст.122 КУпАП без урахуванням фактичної дорожньої обставин, за яких мала місце зупинка автомобіля.

Водночас, спірна постанова містить обґрунтування того, що зупинка керованого позивачем транспортного засобу створювала перешкоди дорожньому руху.

Перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу (п.1.10 ПДР).

Прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 ПДР).

Із представленої фотографії, яка здійснена спереду припаркованого по ліву сторону дороги із одностороннім рухом убачається, що таке розташування автомобіля створює труднощі у виїзді з прилеглої території через необхідність водію автомобіля, який з неї виїжджає, здійснювати маневр об`їзду із обов`язковим виїздом на іншу смугу руху в попутному напрямку (а.с.57).

Таким чином, відповідачем представлені допустимі докази того, що розглядувана зупинка створювала перешкоду транспортним засобам та вимагала маневрування для об`їзду такої перешкоди.

Окрім цього, підтвердженням наявності в діях позивача такої кваліфікуючої ознаки є те, що про факт вказаного порушення відповідач дізнався з повідомлення через гарячу лінію «Група швидкого реагування» щодо факту допущення порушення ПДР за вказаною адресою (а.с.33).

Також закон дозволяє кваліфікувати розміщення транспортного засобу позивача таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху, оскільки він розташований у забороненому ПДР місці зупинки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду (пп.«з» п.2 ч.3 ст.265-4 КУпАП).

Отже, відповідач надав належні та допустимі докази вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та обґрунтовано накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат немає; з огляду на результат розгляду справи понесені позивачем витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2023р. в частині зупинення дії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2023р. в адміністративній справі № 161/7244/23 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.106-107).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2023р. в адміністративній справі № 161/7244/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2023р. в частині зупинення дії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2023р. в адміністративній справі № 161/7244/23 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 12.10.2023р.