Справа № 380/15798/23
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 рокусправа № 380/15798/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівського районного суду Львівської області про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Пустомитівського районного суду Львівської області (місцезнаходження: 81100, Львівська область, м. Пустомити, вул. Грушевського, 35, ), в якому просить визнати дії відповідача незаконними та протиправними, щодо не реєстрації та не розгляду запиту ОСОБА_1 № ВСП001/29/05/23-1 від 29.05.2023 у встановлений Законом строк.

Обґрунтовуючи позові вимоги посилається на те, що 29.05.2023 о 08:19 ним на електронну пошту розпорядника інформації (і) скеровано журналістський запит на публічну інформацію. Проте, 29.05.2023 на його електронну адресу Пустомитівський районним судом Львівської області скеровано повідомлення в якому зазначено, що скерований лист позивача не береться до уваги та не підлягає реєстрації, у зв`язку з неможливістю ідентифікації автора електронного документа. Вважаючи що Пустомитівський районний суд Львівської області незаконно відмовився розглядати та зареєструвати його запит, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.06.2023 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є довідки про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований таким. Позивач звернувся 29.05.2023 до Пустомитівського районного суду Львівської області із журналістським запитом в письмовій формі електронною поштою. Зазначає, що обов`язковим реквізитом запитів, поданих в письмовій формі згідно з п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», є підпис запитувача. Чинне процесуальне законодавство не забороняє учаснику справи звернутися з процесуальними документами до суду шляхом направлення їх на офіційну електронну адресу суду з обов`язковим скріпленням їх власним електронним цифровим підписом учасника справи (постанова Верховного Суду від ЗО березня 2021 року у справі № 530/544/16).

Відповідач зазначає, що журналістський запит ОСОБА_1 від 29.05.2023 надісланий на електронну адресу Пустомитівського районного суду без електронного цифрового підпису, що і не заперечується позивачем у позовній заяві. При цьому звертає увагу, що позивачу не було відмовлено в реєстрації його запиту, а повідомлено, що такий не береться до уваги та не підлягає реєстрації через неможливість ідентифікації автора. Крім цього вважає покликання ОСОБА_1 на те, що відповідачем було відмовлено у доступі до запитуваної інформації безпідставними, оскільки 22.06.2023 на адресу Пустомитівського районного суду Львівської області надійшов лист Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Львівській області від 21.06.2023 № 34088.4/Ж-16824.3/23/01, яким для розгляду скерований журналістський запит ОСОБА_1 від 29.05.2023 № ВСП001/29/05/23-1. Такий запит ОСОБА_1 був зареєстрований цього ж дня за вхідним № Ж-18/23. На вказаний запит відповідачем надано відповідь 27.06.2023 за вихідним № Ж-18/01-07/20/2023 і скеровано на електронну адресу позивача у межах строку розгляду запитів на інформацію, передбаченого ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тобто на третій робочий день з дня отримання запиту.

Таким чином відповідач вважає, що позивачем не наведено жодних доводів і не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували незаконність та протиправність дій Пустомитівського районного суду Львівської області щодо не реєстрації та не розгляду запиту позивача, вказаного у позовній заяві, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою від 05.10.2023 суддя повторно залишив позовну заяву без руху з підстав несплати судового збору та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

Від позивача 09.10.2023 за вх. №76011 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. До заяви позивачем долучено квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН3595398 від 09.10.2023, якою сплатив судовий збір в сумі 1073,60 грн. Таким чином у встановлений строк позивач виконав ухвалу суду від 05.10.2023.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 29.05.2023 на офіційну електронну адресу (і) Пустомитівського районного суду Львівської області відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся із скан-копією журналістського запиту.

Цього ж дня на електронну пошту позивача надійшов лист від Пустомитівського районного суду, в якому його повідомлено про те, що журналістський запит не підписаний електронним цифровим підписом, а тому неможливо ідентифікувати автора звернення. З урахуванням положень Інструкції з діловодства в місцевих судах України позивача повідомлено, що його звернення не береться до уваги та не підлягає реєстрації. Повідомлено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Суд також встановив, що 22.06.2023 на адресу Пустомитівського районного суду надійшов лист Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Львівській області від 21.06.2023 № 34088.4/Ж-16824.3/23/01, яким для розгляду скерований журналістський запит ОСОБА_1 від 29.05.2023 № ВСП001/29/05/23-1. Такий запит ОСОБА_1 зареєстрований відповідачем цього ж дня за вхідним № Ж-18/23.

На цей запит ОСОБА_1 відповідачем надано відповідь 27.06.2023 за вихідним № Ж-18/01-07/20/2023, який скеровано на електронну адресу позивача.

Вважаючи протиправними дії розпорядника інформації щодо не реєстрації та не надання відповіді на інформаційний запит у строки, що встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації», позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з положеннями абз. 1, 2 п. 2, абз. 3 п. 7, п. 10, п. 11 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації від 20.08.2019 №814 (далі - Інструкція), реєстрації підлягають вхідні, вихідні та внутрішні документи (довідки, доповідні записки, заяви, протоколи засідань зборів суддів, тощо); реєстрація в АСДС здійснюється відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, із змінами, (далі - Положення про АСДС); не підлягають реєстрації рекламні повідомлення, плакати тощо, прейскуранти, вітальні листи і запрошення, друковані видання (книги, журнали, газети, бюлетені), документи особистого характеру, а також забруднені та пошкоджені документи, зміст та реквізити яких неможливо встановити; приймання та передавання документів електронними засобами зв`язку здійснюється відповідно до Положення про порядок використання ресурсів локальної обчислювальної мережі в Державній судовій адміністрації України, територіальних управліннях Державної судової адміністрації України, місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції, затвердженого наказом ДСА України від 04.12.2013 № 164, та Тимчасового порядку обміну офіційними електронними документами, затвердженого наказом ДСА України від 15.11.2016 № 231; при роботі з документами, що приймаються або передаються електронною поштою судами, застосовуються офіційні електронні адреси цих судів, визначені Положенням про порядок використання ресурсів мережі Інтернет в ДСА України, територіальних управліннях ДСА України, підприємствах, що належать до сфери управління ДСА України, місцевих та апеляційних судах, затвердженим наказом ДСА України від 15.11.2016 № 230; судові справи, а також інші документи і матеріали, що стосуються розгляду судових справ у суді, приймає та реєструє в АСДС канцелярія відповідно до Положення про АСДС.

Зі змісту наведених норм випливає, що Інструкцією чітко передбачено перелік документів, які не підлягають реєстрації.

Згідно з положеннями пункту 1 Розділу VI «Реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її руху» Положення про АСДС, вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами АСДС відповідно до їх функціональних обов`язків та реєструється в АСДС в день її надходження.

Пунктом 1 Інструкції визначено, що вхідна кореспонденція - документи, а також судові справи й матеріали, що надходять до суду; документ - створена або отримана судом у процесі його діяльності інформація, зафіксована на матеріальному носії, основною функцією якого є зберігання і передача її у часі й просторі.

За змістом пп.14 п.1 Розділу II «Визначення термінів та скорочення» Положення про АСДС електронний документ - оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Відповідно до вимог розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, визначення судді для розгляду конкретної справи здійснюється відповідно до Положення про АСДС. Після завершення автоматизованого розподілу судові справи передаються судді (судді-доповідачу) для розгляду під підпис у загальному реєстрі судових справ або окремо складених реєстрах судових справ на кожного суддю (суддю-доповідача) у порядку визначеному в суді. Кореспонденція, що стосується розгляду конкретної справи, після її реєстрації в АСДС, передається судді (судді-доповідачу), у провадженні якого перебуває справа. Передавання документів здійснюється під підпис у реєстрі в порядку, визначеному в суді. Позовні заяви, справи, які надійшли з інших судів, подання, апеляційні скарги, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, інші передбачені законодавством процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, реєструються в день їх надходження в порядку, установленому розділом II Інструкції.

Таким чином, ця Інструкція визначає імперативний обов`язок суду, у разі надходження кореспонденції, здійснити її реєстрацію в АСДС та, якщо цей документ є процесуальним, передати судді для розгляду.

З аналізу викладеного слідує, що вся, без виключення, кореспонденція, незалежно від того, якими засобами зв`язку вона передана чи надійшла до суду, а також до якого виду документів відноситься, в обов`язковому порядку підлягає реєстрації в АСДС.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №826/14954/17.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем на електронну пошту розпорядника інформації (суду) було скеровано журналістський запит, який за своїм змістом є запитом на публічну інформацію. Згодом на електронну пошту позивача надійшов лист від розпорядника інформації із відмовою у реєстрації та розгляді запиту на публічну інформацію у зв`язку із неможливістю ідентифікації автора електронного документа.

З цього приводу суд зазначає, що Пленумом Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» (пункт 9.6 розділу 9 «Порядок та строки надання відповіді на запит») роз`яснено, що: "Вимога зазначати у запиті ім`я (найменування) запитувача є для розпорядника інформативною та не впливає на умови виконання ним вимог Закону. Обов`язок розпорядника надати інформацію (документи) на запит не змінюється залежно від особи запитувача та зазначення у запиті його імені, якщо підстави для обмеження доступу до такої інформації відсутні (стаття 19 Закону № 2939-VI).

Контактна інформація (поштова адреса чи адреса електронної пошти, а також номер засобу зв`язку) необхідна для того, щоб розпорядник інформації мав змогу надіслати запитувачу відповідь на актуальну адресу, а також для зворотного зв`язку із запитувачем (наприклад, для уточнення запитуваної інформації, повідомлення про відправлення відповіді тощо).

Якщо у запиті вказано контактну інформацію, якої достатньо для належного виконання розпорядником свого обов`язку, а саме надання відповіді на запит, то встановлення особи запитувача не має суттєвого значення для прийняття розпорядником рішення про надання інформації.

При вирішенні питання щодо того, чи надавати інформацію у відповідь на запит, будь- який розпорядник інформації повинен акцентувати увагу не на особі запитувача чи обставинах його життя, а виходити з того, що така інформація розкривається необмеженому колу осіб.

Більше того, законодавством у сфері доступу до публічної інформації не передбачено обов`язку розпорядника інформації ідентифікувати особу запитувача. Тобто запитувачу не потрібно додавати до запиту документи, що посвідчують особу (копію паспорта, ідентифікаційного коду), а розпорядник інформації не здійснює жодних дій з перевірки особи запитувача, наприклад звірення підпису із зразком, надсилання уточнюючих запитань тощо. Тобто запитувач може вказати будь-яке прізвище, ім`я, по батькові, і розпорядник не може і не повинен його перевіряти".

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача в реєстрації журналістського запиту ОСОБА_1 №ВСП001/29/05/23-1 від 29.05.2023 є протиправною.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939- VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.1, 3 ч.1 ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом та максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Положенням п.1 ч.1 ст. 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст. 13 Закону №2939-VI).

Статтею 14 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч.1-4 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Суд звертає увагу, що частина 5 статті 19 Закону №2939-VI передбачає, що запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

При цьому, запит на інформацію може бути поданий в письмовій формі будь яким способом, на вибір запитувача, зокрема поштою, факсом чи електронною поштою.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (частина 6 статті 19 Закону №2939-VI).

Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Вказаний перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на отримання інформації є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

З аналізу частини 5 Закону №2939-VI випливає, що підпис є обов`язковим реквізитом запиту на отримання публічної інформації, якщо такий запит подано виключно в письмовій формі. Водночас, спосіб подачі письмового запиту може бути різним: поштою, факсом чи електронною поштою.

В даному випадку запит на отримання публічної інформації запитувачем інформації був сформований в письмовій формі та надісланий на електронну адресу розпорядника інформації. При цьому, такий запит скерований у вигляді фотокопії оригіналу письмового запиту, а не у формі електронного документа. Такий запит серед іншого містив дані про особу запитувача, його поштову адресу, телефон та електронну адресу, а також підпис позивача.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Суд зазначає, що позивач скерував відповідачу скановану копію письмового запиту на електронну пошту відповідача, як це передбачено нормами Закону №2939-VI. Тобто, запит на отримання публічної інформації сформований позивачем у вигляді електронної копії листа, а не електронного документа.

Суд також враховує, що Закон № 2939-VI не вимагає від запитувача інформації проставляння в запиті свого електронного цифрового підпису, в разі його направлення розпоряднику інформації в електронному вигляді.

Крім того, положення ч.1 ст. 22 Закону № 2939-VI не містять такої причини для відмови розпорядника інформації у задоволенні запиту та наданні запитуваної інформації, як відсутність електронного цифрового підпису на запиті, поданому в електронній формі шляхом надсилання на електронну пошту розпорядника інформації.

Таким чином відповідачем, як розпорядником інформації, електронним листом від 29.05.2023 протиправно відмовлено позивачу в реєстрації та наданні відповіді на запит, оскільки не наведено обґрунтованих підстав для такої відмови, передбачених частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI.

Поряд з цим, як слідує з матеріалів справи, згодом відповідач зареєстрував інформаційний запит позивача № ВСП001/29/05/23-1 від 29.05.2023 та надав на нього відповідь. Така відповідь надана лише 27.06.2023, тобто з порушенням встановленого Законом № 2939-VI строку.

Положеннями статті 23 Закону № 2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

Отже, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

В силу приписів пункту 5 частини другої статті 23 Закону № 2939-VI позивач як запитувач інформації, попри фактичне надання відповіді на запит відповідачем, має право на оскарження відмови у реєстрації запиту, і, звертаючись до суду із цим позовом, позивач вважав порушеними свої права внаслідок недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит.

Суд звертає увагу на те, що право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання. У частині реалізації права особи на отримання інформації суб`єкт владних повноважень має можливість виправити допущене порушення шляхом надання запитуваної інформації. Водночас порушення суб`єктом владних повноважень права на своєчасність доступу до публічної інформації є невідновлювальним, тобто суд може лише констатувати порушення, а сам суб`єкт владних повноважень пропуск строку виправити не може, оскільки перебіг часу не залежить від волі будь-яких осіб. Тому порушення строків вчинення передбачених законом дій суб`єктом владних повноважень не може бути виправлено навіть після вчинення юридично значимих дій на виконання своїх обов`язків.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн згідно з квитанцією №ПН3595398 від 09.10.2023.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Пустомитіського районного суду Львівської області щодо не реєстрації та не розгляду запиту ОСОБА_1 № ВСП001/29/05/23-1 від 29.05.2023 у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк.

Стягнути з Пустомитівського районного суду Львівської області (місцезнаходження: 81100, Львівська область, м. Пустомити, вул. Грушевського, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі по 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан