Справа № 120/8041/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 жовтня 2023 р. Справа № 120/8041/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ),

Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1) та Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 2) про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача 2, яка полягає у не складенні та не поданні до відповідача 1 списків, передбачених додатком 2 до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», стосовно позивача за період з 04.04.2022 по 07.04.2022 і з 13.04.2022 по 25.06.2022 включно;

- зобов?язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 04.04.2022 по 07.04.2022 і з 13.04.2022 по 25.06.2022 включно у розмірі 177 333,33 грн.;

- стягнення солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача витрати, пов?язані із несвоєчасним виконанням зобов`язань, загальна сума яких становить 29 147,25 грн., які складаються з інфляційних втрат у розмірі 24 175,25 грн. та 3 % річних у розмірі 4 972 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що проходить військову службу у відповідача 1 та в періоди з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської і Сумської областей. Відтак у позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач 1 виплату в належному розмірі не здійснив. В спірний період виплати додаткової винагороди перебував у службовому відрядженні у відповідача 2. Позивач зазначає, що вказана військова частина безпосередньо бере участь у правовідносинах щодо виплати йому грошового забезпечення у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 шляхом інформування у встановленому порядку та строк відповідача 1, де позивач проходить службу, про безпосередню участь останнього у бойових діях або заходах. Водночас, як зауважує позивач, відповідачем 2 не виконано обов`язку щодо такого інформування відповідача 1. З огляду на викладене, позивач, з метою захисту свого права на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.07.2023 року за вх.№37860/23 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач 1 зазначає, що позивач в період з 04.04.2022 року по 25.06.2022 року перебував у службовому відрядженні у НОМЕР_3 прикордонному загоні (відповідач 2), який входить в оперативне угрупування військ ІНФОРМАЦІЯ_1 . В той же час у вказаний період службового відрядження позивач перебував на фінансовому забезпеченні відповідача 1, який і здійснював йому нарахування та виплату грошового забезпечення. Відповідач вказує, що за період перебування позивача у службовому відрядженні у військовій частині, остання мала б щомісячно до 5 числа повідомляти відповідача про його безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць виключно у формі, передбаченій додатком 2 до Наказу № 164-АГ. Проте, в листах зі Списками підтверджень безпосередньої участі у бойових діях або заходах за квітень-червень 2022 у складі військової частини НОМЕР_2 у формі, визначеній додатком 2 до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31 березня 2022 року №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168», які надходили до Військової частини НОМЕР_1 , даних щодо позивача зазначено не було. Таким чином, враховуючи викладене, участь позивача у бойових діях або заходах протягом спірного періоду, в повній мірі не підтверджена у порядку, який визначався Наказом №164-АГ, що підтверджує відсутність у військової частини НОМЕР_1 правових підстав для здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період спірних правовідносин. З огляду на викладене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

10.07.2023 за вх.№38841/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якій підтримано заявлені позовні вимоги та наведено заперечення проти тверджень відповідача щодо документального підтвердження участі позивача у бойових діях.

11.07.2023 року за вх.№39572/23 до суду від відповідача 2 надійшли пояснення, згідно яких рапорти, в тому числі й щодо позивача, за квітень, травень 2022 року про виплату доплати до додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн., були направлені відповідачеві 1 супровідним листом від 24.06.2022 року. Водночас за червень місяць 2022 року рапорт про виплату додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн. стосовно позивача на адресу відповідача 2 від відповідача 1 не надходив. Відповідач 2 зауважує, що довідка про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів в національній безпеці і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії № 1124 від 05.08.2022 року надана до відповідача 1.

12.07.2023 року за вх.№39900/23 до суду від відповідача 1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач за наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 11.03.2022 № 101-ОС з 11.03.2022 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника 2 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування.

Відповідно до наказу командувача оперативного управління військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) №38 від 12.04.2022 року позивач вважався таким, що прибув до складу сил та засобів оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 04.04.2022 року.

В подальшому, наказом від 11.06.2022 року № 1 оперативне угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перейменовано в угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Наказом командувача оперативного управління військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) №32 від 27.07.2022 року позивач вважався таким, що 28.06.2022 року вибув до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_5 .

Отже, позивач перебував у службовому відрядженні у відповідача 2 в період з 04.04.2022 року по 27.06.2022 року.

Відповідно до довідки відповідача 2 № 1124 від 05.08.2022 року позивач, який проходить військову службу у відповідача, приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року.

Згідно листа відповідача 1 від 07.04.2023 року за період з квітня по червень 2022 року позивачеві нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, в розмірі 30 000 грн. Щодо виплати винагороди в розмірі 70000 грн., то у зазначеному листі відповідач 1 вказав, що ним не отримувалась інформація стосовно безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року, за формою, наведеною в додатку 2 до Наказу №164-АГ, а тому наказ на виплату такої суми винагороди за вказаний період ним не видавався.

Отже, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача 2 складання та подання до відповідача 1 списків, передбачених додатком 2 до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 №164-АГ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно із Інструкцією "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 № 558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Відповідно до п. 1 Постанови № 168 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби (та деяким іншим передбаченим у постанові категоріям осіб), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З метою виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (із змінами) та врегулювання правовідносин щодо виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України передбаченого постановою від 28.02.2022 № 168 грошового забезпечення, Адміністрацією Державної прикордонної служби України прийнято наказ від 31.03.2022 № 164-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168".

Згідно з п. 12 Наказу № 164-АГ він підлягав застосуванню з 24.02.2022 по 31.07.2022 та втратив чинність на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392/08/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168", водночас на момент виникнення та існування спірних відносин був чинний.

П. 1 Наказу № 164-АГ визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби, які проходять військову службу в органах охорони державного кордону (прикордонних загонах) виплачується додаткова винагорода (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 30000 гривень, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

П. 2 Наказу № 164-АГ розкрито зміст терміну "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи), а нормою абзацу 7 пункту 3 Наказу № 164 - АГ передбачено, що з метою підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальники регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надають останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі. Форма довідки затверджена додатком №1 до Наказу № 164-АГ.

Згідно з п. 3 Наказу № 164-АГ документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходів здійснюється на підставі одного з таких документів: бойового наказу (бойового розпорядження); 2) журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл); рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надавати останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (додаток 1).

Відповідно до п. 4 Наказу № 164-АГ начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляти органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць (додаток 2).

Таким чином на відповідача 2, як на військову частину у відрядженні якої в період з 04.04.2022 року по 27.06.2022 року перебував позивач, наказом № 164-АГ було покладено обов`язок щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляти відповідача 1, як орган в якому позивач проходить службу, про його безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць у формі Списків, визначених додатком 2 до вищезгаданого наказу.

У своїх поясненнях відповідач 2 зазначає, лише про те, що рапорти, в тому числі й щодо позивача, за квітень, травень 2022 року про виплату доплати до додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн., були направлені відповідачу 1 супровідним листом від 24.06.2022 року.

При цьому, відповідач 2 не надає належних та допустимих доказів складення та надсилання списків, визначених додатком 2 до наказу №164-АГ, на адресу відповідача 1 та не заперечує відсутність факту їх надсилання.

З наведеного суд доходить висновку, що відповідачем 2 не виконано обов`язку щодо складення та подання до відповідача 1 списків, передбачених додатком 2 до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», стосовно позивача за період з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача 2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо зобов?язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 04.04.2022 по 07.04.2022 і з 13.04.2022 по 25.06.2022 включно у розмірі 177 333,33 грн., то суд зазначає наступне.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. є наказ командира, який видається, у разі, якщо особи беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби). При цьому, документальним підтвердженням такої участі є один із наступних документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл); рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та захода

З матеріалів справи судом встановлено, що у відповідності до бойового розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.04.2022 року №56-Т позивач направлений в оперативне підпорядкування відповідача 2.

Відповідач 2 у своїх поясненнях визнає, що відповідно до бойового розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ім. Князя Володимира Великого від 09.04.2022 року № 978-Т позивач приступив до виконання бойових завдань. Водночас зауважує, що надати дане розпорядження не є можливим, оскільки воно має обмежений гриф доступ "таємно".

Судом встановлено, що рапорти про виплату додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн. за квітень, травень 2022 року, в тому числі щодо позивача, були направлені відповідачеві супровідним листом від 24.06.2022 року.

З поданих витягів з рапортів встановлено, що за номером 395 та 386 значиться ОСОБА_1 та періоди проходження ним служби в квітні та травні 2022 року.

Суд наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні вказані списки за період проходження позивачем служби в червні 2022 року, але при цьому ця обставина підтверджується довідкою від 05.08.2022 року № 1124 та не заперечується відповідачами.

Отже, наявність бойового розпорядження від 02.04.2022 року та довідки від 05.08.2022 року підтверджує, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях в період з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року. Відповідно має право на отримання збільшеної виплати додаткової винагороди до 100 000 грн. відповідно до Постанови № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких заходах.

Водночас, суд звертає увагу, що на момент виникнення спірних правовідносин (квітень - червень 2022 року), постанова КМУ № 168 не містила норми, яка б передбачала, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Такі зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 року № 793. Зокрема, постанову КМУ № 168 доповнено п. 21 наступного змісту:" Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".

Більше того, п. 1 постанови КМУ № 168 вказує, що виплата винагороди до 100000 грн. здійснюється військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, тобто підставою є прийняття участі у відповідних заходах.

Відтак, суд не погоджується із посиланнями відповідача на те, що підставою для нарахування додаткової винагороди є виключно списки, які мали направлятись військовою частиною, у відрядженні якої перебував позивач. Хоча такі мають бути подані, однак не є визначальною чи єдиною підставою для виплати.

Підставою для виплати відповідно до постанови КМУ №168, як вже зазначалось судом вище, є саме наказ командира, якому передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтового журналу) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл);

- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Тобто, для виплати винагороди до 100000 грн. має бути підтверджена документально участь військовослужбовця у бойових діях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стосовно позивача наявне бойове розпорядження № 978-Т від 09.04.2022 року та довідка №1124 від 05.08.2022 року, яка підтверджує періоди його участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей у період з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року.

Крім того, відповідачем 2, у відрядженні якого перебував позивач, супровідним листом віл 24.06.2022 року на адресу відповідача 1 були направлені рапорти про виплату додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн. за квітень, травень 2022 року, які також містили відомості щодо позивача.

За цих обставин суд не може погодитися із аргументами відповідача 1, що підставою для нарахування додаткової винагороди є виключно списки за формою згідно з додатком 2 до наказу № 164-АГ, які мали направлятись військовою частиною, у відрядженні якої перебував позивач. Суд зауважує, що надіслання цих списків є елементом процедури виплати додаткової винагороди, тоді як право позивача на отримання спірних сум підтверджується довідкою від 05.08.2022 № 1124.

Однак, відповідний наказ про виплату винагороди, встановленої п. 1 постанови КМУ № 168, не видано. Водночас суд зазначає, що відповідач зобов`язаний за наявності визначених умов виплатити допомогу.

Суд зазначає, що недотримання органами Держприкордонслужби вимог Наказу № 164-АГ в частині обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.

Відтак, узагальнюючи встановлені обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про беззаперечне встановлення участі позивача у бойових діях та заходах в період з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року, що дає йому право на отримання додаткової винагороди в розрахунку до 100 000 на місяць пропорційно часу участі в таких заходах.

Таким чином, суд констатує наявність підстав для зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням проведених виплат за цей період.

Водночас, суд не вбачає підстав для зазначення у резолютивній частині рішення суми недоплаченої допомоги, оскільки рішення суду носить зобов`язальний характер, а визначення точної суми до виплати відноситься до завдань відповідача 1, що виникатимуть на виконання покладеного судом обов`язку.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача витрати, пов?язані із несвоєчасним виконанням зобов`язань, загальна сума яких становить 29 147,25 грн., які складаються з інфляційних втрат у розмірі 24 175,25 грн. та 3 % річних у розмірі 4 972 грн., суд керується такими мотивами.

Позивач вважає, що набув право на стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ст. 1 ЦК України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Суд зауважує, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Варто звернути увагу на те, що ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність боржника перед кредитором за порушення саме грошового зобов`язання.

Як правило, у чинному законодавстві України під грошовим зобов`язанням розуміється зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення ним грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Тобто, грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою має цивільно-правовий характер.

Однак, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини публічної служби, які регулюються спеціальним законодавством України та у разі відсутності такого, певні питання можуть бути врегульовані Кодексом законів про працю України України.

За наведених обставин, приписи ст. 625 ЦК України регулюють правовідносини, що пов`язані з невиконанням боржником грошового зобов`язання, та не можуть бути застосовані до правовідносин публічної служби, що виникли у зв`язку із несвоєчасною виплатою позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім??ям під час дії воєнного стану», за прийняття безпосередньої участі у бойових діях.

Відтак, позивач помилково вважає, що між ним та відповідачем виникли грошові зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України, оскільки спірні правовідносини не підлягають врегулюванню цивільним законодавством, а тому підстави для застосування до таких відносин положень ст. 625 ЦК України відсутні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі 826/22867/15, від 12.02.2020 року у справі № 826/17656/16 та ряду інших.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведені приписи суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у вказаних вище судових рішеннях.

За таких обставин, суд доходить висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу саме у цивільно-правових відносинах, а тому дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що, в свою чергу, не поширюється на правовідносини, які є предметом спору у цій адміністративній справі, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідачів втрат від інфляції та 3% річних є безпідставними.

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про його стягнення з відповідача.

Водночас, позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у цій справі, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1,4 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Ч. 2 та 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ст. 30 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень доводить, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

На підтвердження цих обставин суду надаються договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших понесених стороною витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Такі документи повинні бути оформлені у визначеному законом порядку та відповідати критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності.

При цьому, покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень ст. 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

В цьому контексті суд зауважує, що позивачем є особа, яка не володіє спеціальними знаннями в сфері права. В свою чергу, предметом спірних правовідносин є бездіяльність, внаслідок якої відбулось порушення права позивача.

Враховуючи наведене суд вважає, що звернення позивача до адвоката за правовою допомогою у зв`язку із встановленою протиправною бездіяльністю відповідача було не лише закономірним, але й необхідним.

З матеріалів справи, вбачається, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 22.03.2023 року, додаток до договору від 22.03.2023, акт приймання передачі правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 22.05.2023 року, квитанція від 22.05.2023 року на суму 10 000 грн., ордер серії ВА №1046824.

Так, згідно п. 3.2. договору від 22.03.2023 року гонорар за надання правової допомоги встановлюється за домовленістю сторін.

Додатком до вказаного договору від 22.03.2023 року визначено, що гонорар адвоката становить 10 000 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 22.05.2023 року адвокат надав позивачеві наступні послуги:

- Ознайомлення з поданими позивачем матеріалами і документами, дослідження законодавства, яке регламентує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок - 1 000 грн.;

- Підготовка претензії на ім`я командира НОМЕР_4 прикордонного загону 3 000 грн.;

- Підготовка та оформлення позовної заяви 6 000 грн.

Всього: 10 000 грн.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Суд звертає увагу на додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) де вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд не приймає до уваги витрати в розмірі 1 000 грн., у зв`язку з знайомленням адвоката з поданими позивачем матеріалами і документами, дослідження законодавства, яке регламентує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, оскільки предметом розгляду в межах даної справи було питання виплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану».

Крім того, суд вказує, що послуги з підготовки претензії на ім`я командира НОМЕР_4 прикордонного загону не пов`язані з судовим розглядом даної справи.

На переконання суду заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу не є співмірною із спором, що розглядався, оскільки предмет спору не є складним, містить лише один епізод спірних відносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, стосовно спірних правовідносин існує численна судова практика. Також суд враховує і те, що заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень, а тому слід дійти висновку, що такий розмір є завищеним.

Виходячи з викладеного, суд при визначенні суми відшкодування доходить висновку про присудження позивачу витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн. 00 коп.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 та відповідача 2.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 134, 139, 143, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не складенні та не поданні до Військової частини НОМЕР_1 списків, передбачених додатком 2 до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 року №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022№168», стосовно ОСОБА_2 про його безпосередню участь у бойових діях або заходах за період з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року, з 13.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 25.06.2022 року в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 12.10.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна