Справа № 128/1699/23
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/1699/23

РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

08.05.2023 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , який обґрунтований тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та частини сараю літ. «Б», гаража літ. «Б1», погребу літ. «п/Б» в АДРЕСА_2 . Проживає та має зареєстроване місце проживання вона за цією ж адресою. Після проведення адміністративної реформи с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області віднесено до Стрижавської територіальної громади. Вона неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування з метою врегулювання землекористування прибудинковою землею, на якій розташовані належні їй будівлі та споруди, з метою уникнення конфліктів з приводу прибирання та її утримання, пересування безпритульних тварин та загадження, проте, оскільки земельна ділянка не була сформована органами місцевого самоврядування, їй казали, що слід зачекати до її формування у власності спочатку органів місцевого самоврядування, а згодом лише може бути оформлена на власника нерухомості. Востаннє письмово 07.03.2023 вона звернулася до голови Стрижавської селищної ради з проханням надання дозволу на виготовлення документації щодо приватизації земельної ділянки, проте й досі письмової відповіді не отримала. Вона отримала листи від виконавчого комітету Стрижавської селищної ради, якими їй надіслали постанову № 2 та постанову № 3 про накладення адміністративного стягнення. У постанові № 2 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради про накладення адміністративного стягнення від 11.04.2023 зазначено про те, що відносно неї було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення від 06.03.2023 № 000002, який було складено начальником відділу ЖКГ та благоустрою селищної ради Глушенком Ю. У постанові № 2 зазначені такі обставини: «Гр. ОСОБА_1 перекрила проїзд, прохід загального користування, встановивши складний бетонний паркан без дозволу виконавчого комітету селищної ради на землях комунальної власності, чим порушила правила благоустрою населеного пункту, чим порушила ч. 1 ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Вказаною постановою на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360,00 грн. Оскільки норма статті 152 КУпАП України є бланкетною, то у постанові мало б бути зазначено конкретну норму, яку порушено позивачем, що відсутня у постанові № 2, лише зазначено загальну фразу про порушення правил благоустрою населеного пункту, проте не зазначено яких саме, що є неприпустимим і тягне скасування такої постанови як неправомірної. У Постанові № 3 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради про накладення адміністративного стягнення від 11.04.2023 зазначено, що щодо неї було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення від 06.03.2023 № 000001. У постанові № 3 зазначені такі обставини: «Гр. ОСОБА_1 порушила п. 3.7.6 Наказу ДКУ з питань ЖКГ від 17.05.2005 № 76 «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій», а саме: самовільно, без дозвільних документів, встановила на прибудинковій території бетонний паркан, чим перегородила вільний доступ до частини будинку своєму сусіду ОСОБА_2 . Паркан збудовано на землях комунальної власності. Чим порушила ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Постановою № 3 на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження за вчинення правопорушення. Відповідно до пункту Правил 3.7.6, на який послався відповідач, забороняється довільно зменшувати нормовану ширину доріг та проїздів; до всіх будівель і споруд має бути забезпечений вільний доступ; протипожежні розриви між будинками, спорудами, відкритими майданчиками для зберігання матеріалів, устаткування тощо повинні відповідати вимогам будівельних норм, їх не дозволяється захаращувати стоянками транспорту, будівництвом тa встановленням тимчасових будинків і споруд, у тому числі індивідуальних гаражів тощо. В цьому пункті не йде мова про вільний доступ і його забезпечення щодо частини будинку, йде мова про будинок. Вільний доступ до будинку АДРЕСА_2 є, позивач не зменшувала ширину доріг та поїздів, це не спростовуються відповідачем і доказів зворотного відповідачем не надано. Тобто її за скоєння діяння у вигляді встановлення паркану без дозвільних документів на прибудинковій території землях комунальної власності було двічі притягнуто до відповідальності за одне й те саме діяння за ст. 150 та ч. 1 ст. 152 КУпАП, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій нею не порушено, оскільки такі Правила підлягають до застосуванню при визначенні конкретних прибудинкових ділянок. До постанов, які оскаржуються, не додано жодного графічного матеріалу, яким було б підтверджено розміри, межі прибудинкової території, відсутній витяг з ДЗК про формування такої земельної ділянки, відсутній витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким було б підтверджено наявність зареєстрованого права громади на земельні ділянки за вищезазначеною адресою, відсутній акт передачі позивачу прибудинкової території для обслуговування та її утримання з визначенням розмірів, площі та меж. Крім цього, є неправомірним посилання відповідача на перешкоди у вільному доступі до частини будинку своєму сусіду ОСОБА_2 . Жодних доказів щодо перешкод сусіду ОСОБА_3 відсутні, оскільки існує судове рішення у справі № 128/6049/14-ц, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 , оскільки судом встановлено, що він самочинно вселився у житло. Судове рішення має преюдицію щодо зазначених обставин і доказуванню не підлягає факт його самочинних та самоправних дій щодо зайняття сусідньої з нею квартири у 2-х квартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Порушеними можуть бути лише права, які виникли правомірно і є підтвердженими у встановленому законом порядку. Відповідно до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого Постановою КМУ № 406 від 07.06.2017, встановлення паркану не потребує дозвільних документів (п. 6 Переліку). В її діях відсутній склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 150, 152 КУпАП, а тому вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо неї за ст.ст. 150, 152 КУпАП підлягає закриттю з підстав, встановлених п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у її діях події і складу такого правопорушення. Крім того, враховуючи те, що засідання Адміністративної комісії при виконкомі Стрижавської селищної ради відбулося 11.04.2023 без присутності позивача, 10 днів з дня ухвалення минули, а позивач тільки отримала 26.04.2023 постанови, які оскаржує, відлік строку починається із наступного дня, відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України, тобто причини є поважними і строки звернення з цим позовом підлягають поновленню. Тому просить поновити їй строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом; постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за № 2 та № 3, складені 11.04.2023 Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360 грн та попередження скасувати, і закрити справу відносно неї про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 152, ст. 150 КУпАП; розподілити судові витрати та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача усі понесені нею або такі, що очікуються понести, судові витрати.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 11.05.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

18.05.2023 від голови адміністративної комісії Ленді С. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що 11 квітня 2023 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради було винесено постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у зв`язку із самовільним, без відповідних дозвільних документів, встановленням на прибудинковій території бетонного паркану на землях комунальної власності Стрижавської селищної територіальної громади. Належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують допущення позивачем адміністративних правопорушень, визначених в оскаржуваних постановах, є протоколи про адміністративні правопорушення від 06 березня 2023 року. В останніх належним чином описано протиправність діянь позивача, повно та всебічно досліджено фактичні обставини, що передували їх складенню. Таким чином, оскаржувані постанови про накладення адміністративного стягнення є законними та обґрунтованими, прийнятими в результаті неправомірних діянь позивача. У позовній заяві сторона позивача фактично визнає факт допущення нею протиправних діянь, у зв`язку з якими були прийняті оскаржувані постанови, зазначаючи, що порядок користування позивачем прибудинковою землею, на якій розташовані належні їй будівлі та споруди, на даний момент не врегульоване. Це також підтверджує незаконне встановлення бетонного паркану на землях комунальної власності. Натомість письмові заяви, долучені до позовної заяви, були сформовані позивачем вже після винесення протоколів про адміністративні правопорушення (після 06.03.2023). Той факт, що позивачу було відомо про складення протоколів, підтверджується їх змістом, оскільки вона відмовилася від підпису у присутності свідків, що останні засвідчили власними підписами. Крім того, у даному випадку позивачем визначено відповідача виконавчий комітет Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Статуту Стрижавської селищної територіальної громади, нова редакція якого затверджена рішенням 37 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради від 24.03.2022, виконавчими органами Ради (далі виконавчі органи) є виконавчий комітет Ради, який утворюється відповідною Радою на строк її повноважень, а також управління, відділи та інші утворені Радою виконавчі органи. Після закінчення повноважень Ради, а також у випадку дострокового припинення її повноважень виконавчий комітет Ради здійснює свої повноваження до формування нового складу виконавчого комітету. Водночас ч. 3 ст. 2 Статуту визначено, що територіальна громада має єдиний представницький орган Стрижавську селищну раду. Тобто виконавчий комітет Стрижавської селищної ради є виконавчим органом селищної ради, підконтрольним і підзвітним відповідній раді, якому делеговані певні повноваження органу місцевого самоврядування згідно із законом, однак не є при цьому окремою юридичною особою, а діє від імені та в інтересах Стрижавської селищної ради. Відтак, за даних спірних правовідносин позивачем було пред`явлено позов до неналежного відповідача. У Виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії відсутній обов`язок відповідати за цим позовом, так як обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві, якого заявлено до участі не було. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову у даній справі, оскільки останній пред`явлений позивачем до неналежного відповідача. При цьому варто зауважити, що зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем оскаржується прийняття адміністративною комісією двох постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте стороною позивача заявлено позовну вимогу про скасування однієї постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за «№ 2 та № 3, складену 11.04.2023», якою нібито було накладено на позивача адміністративне стягнення «у вигляді штрафу в сумі 1360 грн та попередження», хоча такої постанови стосовно позивача адміністративною комісією прийнято не було. Враховуючи викладене, просять повністю відмовити у задоволенні позову.

Судовий розгляд по справі неодноразово відкладався з поважних причин.

03.10.2023 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Федчук Т.М. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, які обґрунтовані тим, що відповідач у відзиві зазначив, що вважає зазначення у позові відповідачем Виконавчий комітет Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії неналежним і з цих підстав просить відмовити у задоволенні позову, при цьому відповідач посилається на Статут Стрижавської селищної територіальної громади, відповідно до якого територіальна громада має єдиний представницький орган Стрижавську селищну раду, а виконавчий комітет цієї ради є виконавчим органом селищної ради, підконтрольним і підзвітним відповідній раді, якому делеговані певні повноваження органу місцевого самоврядування згідно із законом, однак не є при цьому окремою юридичною особою, а діє від імені та в інтересах Стрижавської селищної ради. Відповідач вважає, що у виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії відсутній обов`язок відповідати за цим позовом, так як обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві, якого залучено, на думку відповідача, до участі не було. При цьому відповідачем процитований зміст норм ст.ст. 1, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими розкрито поняття виконавчих органів рад як органів створених радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами, такими органами є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Із нормативного змісту випливає, що відповідач в особі адміністративної комісії виконавчого комітету Стрижавської селищної ради є виконавчим органом. Те, що він не є окремою юридичною особою, не позбавляє його суб`єктності і не робить неможливим його залучення як відповідача в розумінні КАС України, оскільки згідно з п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідачем може бути суб`єкт владних повноважень, а у випадках визначених Законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача, тобто перелік не є вичерпним лише відповідачем, що має статус «окремої юридичної особи», на що посилається відповідач у відзиві, адже такої вимоги КАС України не містить. Окрім цього, відповідач ігнорує зміст п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, за яким визначено термін «суб`єкт владних повноважень» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг. Відповідачем не спростовано, а навпаки підтверджено, що він є органом місцевого самоврядування, хоча й без статусу окремої юридичної особи, тобто в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України він є суб`єктом владних повноважень і, відповідно, належним відповідачем, оскільки саме ним було прийнято спірні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тобто здійснював повноваження на підставі законодавства, тому й вимога позивача звернена до нього. При цьому, відповідач визнає, що постанови складені ним адміністративною комісією виконавчого комітету без статусу окремої юридичної особи, тобто визнає, що діяв як суб`єкт владних повноважень. Також чомусь хибно зазначає, що позивач оскаржує лише одну його постанову за № 2 та № 3 від 11.04.2023, хоч методом «чесного читання» є зрозумілим, що оскаржується як постанова № 2, так і постанова № 3, які були прийняті в один день, тобто містять одну дату складання 11.04.2023. Також відповідач посилається на неможливість виконання ним рішення суду у разі задоволення позову, хоч рішення суду про скасування постанов не підлягає виконанню цим органом, адже позивач не просить зобов`язати орган, який їх прийняв, скасувати свої ж спірні постанови, а позивач просить про захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту, як то постанови № 2, так і постанови № 3 від 11.04.2023 судом, що не потребує процедури виконання цього рішення іншим органом, адже суд самостійно приймає відповідне рішення, яким скасовує такі постанови, що передбачено повноваженнями суду за п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 17.09.2020 (справа № 742/2298/17). Такий орган визначається відповідно до повноважень, наданих КУпАП. Таким чином, доводи відповідача щодо пред`явлення адміністративного позову ОСОБА_1 до адміністративної комісій при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради як неналежного відповідача, оскільки вона не є окремою юридичною особою, хоча й приймала спірні рішення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, a належним відповідачем, на думку голови адміністративної комісії, має бути Стрижавська селищна рада, бо вона є окремою юридичною особою, хоча не приймала таких спірних рішень постанов, підлягають відхиленню.

В судове засіданні 11.10.2023 учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Федчук Т.М. в попередньо поданих до суду додаткових поясненнях у справі просить розгляд справи провести за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії в судове засідання 11.10.2023 не з`явився з невідомих суду причин, хоч повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 11.10.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши позиції учасників справи, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 96,7 кв.м, житловою площею 49,1, кв.м, частини сараю літ. «Б» площею 47,9 кв.м, гаражу літ. «Б1» площею 33,3 кв.м, погребу літ. «п/Б» площею 17,8 кв.м, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 313886593 від 01.11.2022 (а.с. 7 зі звороту).

Згідно з копією постанови № 2 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради про накладення адміністративного стягнення від 11.04.2023, адміністративна комісія при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 06.03.2023 № 000002, який складено на ОСОБА_1 , встановила, що ОСОБА_1 перекрила проїзд, прохід загального користування, встановивши складний бетонний паркан без дозволу виконавчого комітету селищної ради на землях комунальної власності, чим порушила правила благоустрою населеного пункту, таким чином порушила ч. 1 ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення; на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна комісія постановила накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360 грн 00 коп (а.с. 14).

Відповідно до копії постанови № 3 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради про накладення адміністративного стягнення від 11.04.2023, адміністративна комісія при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 06.03.2023 № 000001, який складено на ОСОБА_1 , встановила, що ОСОБА_1 порушила п.п. 3, 7, 6 Наказу ДКУ з питань ЖКГ від 17.05.2005 № 76 «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій», самовільно, без дозвільних документів встановила на прибудинковій території бетонний паркан, чим перегородила вільний доступ до частини будинку своєму сусіду ОСОБА_2 , паркан збудовано на землях комунальної власності, чим порушила ст. 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення; на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна комісія постановила накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді попередження за вчинене правопорушення (а.с. 13 зі звороту).

Згідно з копією заяви від 07.03.2023, адресованої голові Стрижавської селищної ради Демченку М.І., ОСОБА_1 просить надати дозвіл на виготовлення документів на приватизацію земельної ділянки з подальшою передачею їй у власність, на якій знаходиться належне їй нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 96,7 кв.м, житловою площею 96,7 кв.м, частина сараю площею 47,9 кв.м, гараж площею 33,3 кв.м, погреб площею 17,8 кв.м (а.с. 8 зі звороту).

Відповідно до копії заяви від 05.04.2023, адресованої голові Стрижавської селищної ради Демченку М.І., ОСОБА_1 просить повідомити інформацію про розмір площі та межі прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 та надати копію рішення, яким визначена та сформована вищезазначена прибудинкова земельна ділянка (а.с. 9 зі звороту).

Судом також установлено, що копії оскаржуваних постанов про накладення адміністративних стягнень № 2 та № 3 від 11.04.2023 позивач ОСОБА_1 отримала лише 01.05.2023, що підтверджується копіями конвертів поштового відправлення, та трекінгом відстеження поштового відправлення (а.с. 6, 7).

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі № 800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Оскільки позивач отримала копії постанов лише 01.05.2023, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає наведені у позовній заяві причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, у зв`язку з чим строки підлягають поновленню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, судом установлено, що 11 квітня 2023 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради було винесено постанови № 2 та № 3 про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративних стягнень за вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ст. 150 КУпАП та ч. 1 ст. 152 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернулася до суду з вимогами до виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії.

Відповідач, заперечуючи з приводу задоволення позовних вимог, вказує, що позивачем було пред`явлено позов до неналежного відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом.

Так, статтею 214 КУпАП визначено, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 215 КУпАП, яка визначає порядок утворення колегіальних органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, адміністративні комісії утворюються відповідними органами місцевого самоврядування у складі голови, заступника голови, відповідального секретаря, а також членів комісії. В адміністративних комісіях при виконавчих органах міських рад є посада звільненого відповідального секретаря комісії. Порядок діяльності адміністративних комісій встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 2 ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.ст. 150-152 КУпАП.

Відтак, вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 150 КУпАП та статтею 152 КУпАП відбувається саме адміністративними комісіями виконавчих комітетів.

Посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків, що прямо передбачено у частині першій статті 217 КУпАП.

З наведеного слідує, що адміністративна комісія є колегіальним органом та за своїми функціональними повноваженнями є самостійним суб`єктом владних повноважень, який наділений владними управлінськими функціями на притягнення осіб до адміністративної відповідальності, рішення якого можуть бути оскаржені в установленому порядку.

У даному випадку, позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанови, винесені адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 150, ч. 1 ст. 152 КУпАП.

Тобто предметом спору у даній справі є постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, а не постанови виконавчого комітету Стрижавської селищної ради.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При цьому, у розумінні КАС України, суб`єкт владних повноважень не обов`язково має статус юридичної особи. Такий суб`єкт визначається за наявністю у останнього владних управлінських функцій, якими безумовно наділена адміністративна комісія.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 13.01.2020 (справа № 263/6228/19).

Отже, у даному випадку позивачем вірно пред`явлено вимоги саме до виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування постанов про накладення на неї адміністративних стягнень за № 2 та за № 3, складених 11.04.2023 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 281 КУпАП, при розгляді колегіальним органом справи про адміністративне правопорушення ведеться протокол, в якому зазначаються: 1) дата і місце засідання; 2) найменування і склад органу, який розглядає справу; 3) зміст справи, що розглядається; 4) відомості про явку осіб, які беруть участь у справі; 5) пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, їх клопотання і результати їх розгляду; 6) документи і речові докази, досліджені при розгляді справи; 7) відомості про оголошення прийнятої постанови і роз`яснення порядку та строків її оскарження. Протокол засідання колегіального органу підписується головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, подаючи до суду відзив на адміністративний позов, адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної на підтвердження правомірності прийнятого адміністративною комісією рішення не надано жодного доказу, лише зазначено, що належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують допущення позивачем адміністративних правопорушень, визначених в оскаржуваних постановах, є протоколи про адміністративні правопорушення від 06.03.2023, у яких належним чином описано протиправність діянь позивача, повно та всебічно досліджено фактичні обставини, що передували їх складенню.

Однак відповідачем вказані протоколи до суду не надано, а наявні у матеріалах справи копії таких протоколів від 06.03.2023 неналежної якості, є нечитабельними, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини справи, які були підставою для винесення постанов № 2 та № 3 від 11.04.2023, якими ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 150, ч. 1 ст. 152 КУпАП.

Варто зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

В даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечила вчинення нею адміністративних правопорушень, а саме: вказала, що вільний доступ до будинку АДРЕСА_2 є, вона не зменшувала ширину доріг та поїздів; Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій нею не порушено; жодних доказів щодо перешкод сусіду ОСОБА_3 немає; в її діях відсутній склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 150, 152 КУпАП, що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Будь-яких належних та допустимих доказів правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 150, ч. 1 ст. 152 КУпАП суду не надано.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено належними і допустимими доказами, поза розумним сумнівом, дотримання адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради вимог закону при розгляді адміністративних матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень,передбачених ч. 1 ст. 152 та ст. 150 КУпАП, суду не надано , тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність їх задоволення.

Враховуючи викладене, постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради № 2 та № 3 від 11.04.2023 слід скасувати та закрити справи про адміністративні правопорушення, що відповідає пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.07.2020 по справі № 524/6159/16-а.

Згідно з платіжним дорученням № 0.0..1 від 07.05.2023, позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області було сплачено судовий збір в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 29 коп.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, а також те, що адміністративна комісія при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради не є юридичною особою, тому суд вважає за необхідне судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в сумі 429,29 грн, відповідно до ст. 139 КАС України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Стрижавської селищної ради на користь ОСОБА_1 .

У позовній заяві стороною позивача було вказано, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката становить 5000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Будь-яких доказів на підтвердження понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, стороною позивача не надано, тому такі витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 241-244, 246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строки на звернення до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову № 2 від 11.04.2023, складену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360 грн. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КУпАП, закрити.

Скасувати постанову № 3 від 11.04.2023, складену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді попередження. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Стрижавської селищної ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 44 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач виконавчий комітет Стрижавської селищної ради в особі адміністративної комісії, адреса місцезнаходження: смт Стрижавка, вул. 40-річчя Перемоги, 7, Вінницького району Вінницької області.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА