Справа № 147/1186/23
Суддя: Натальчук О. А.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/1186/23
Провадження № 2-а/147/13/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області капрала поліції Герасимчука Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції в Вінницькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

29.08.2022 до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана його представником, адвокатом Бодачевською М.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2853864 від 21.07.2020. Також просила поновити строк на оскарження постанови, оскільки про її існування ОСОБА_1 дізнався лише 22.08.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2853864 від 21.07.2020, складеної інспектором УПП у Вінницькій області, капралом поліції, Герасимчуком О.С.: «21.07.2020 о 04 годині 44 хвилини в місті Вінниця по вул. Київська,118 водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при виїзді з кругового перехрестя, чим порушив п. 9.2.б ПДР порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямків руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП». Даною постановою накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 425 грн. 00 коп. Постанову серії ЕАМ №2853864 від 21.07.2020 вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Зазначено, що ОСОБА_1 не був присутнім при складенні постанови 21.07.2020 і така постанова складалася відносно іншої особи. Даний факт встановлено у рішенні Вінницького апеляційного суду від 08.05.2023 у справі № 127/16211/20, а також у рішенні Вінницького апеляційного суду від 09.08.2023 у справі №127/16499/20. Також із відеозаписів, що містяться на диску, який долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення №127/16499/20, неодноразово зазначається, що особа іменується, як ОСОБА_2 . Із протоколів про адміністративні правопорушення видно, що транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, р/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 . Із висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КП ВОНД «Соціотерапія» від 21.07.2020 року видно, що він складений відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (графа 2, 3 та 10). У подальшому було виправлено на « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Потім встановлюється, що ОСОБА_2 насправді це інша особа, яка в той час перебувала на пасажирському сидінні та є власником автомобіля MITSUBISHI PAJERO, р/н НОМЕР_1 , а керування своїм транспортним засобом передав іншій особі, яка і представилася його ім`ям. На підставі якого документу було встановлено, що дана особа, яка перебувала за кермом - це ОСОБА_1 , матеріали справи доказів не містять. Разом з тим, шляхом візуального спостереження та порівняння із фото в паспорті громадянина України та самим громадянином можна встановити, що особи на відео повністю відрізняються від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача зазначає, що дане адміністративне правопорушення вчинено іншою особою, а тому ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності за те, чого не вчиняв. Окрім того, те, що протокол складено відносно іншої особи свідчить також те, що у протоколі вказана адреса, яка відмінна від тієї, за якою зареєстрований та проживає ОСОБА_1 .

Вищезазначені обставини викладені у позовній заяві та заяві про поновлення строку на звернення до суду (а.с. 2-6, 39-42)

На підставі вищевикладеного, представник позивача просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2853864 від 21.07.2020, складеної інспектором УПП у Вінницькій області, капралом поліції, Герасимчуком О.С., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 30.08.2023 даний позов було залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

11.09.2023 від представника позивача, адвоката Бодачевської М.В., надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.09.2023 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до Інспектора 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області капрала поліції Герасимчука О.С., Управління патрульної поліції в Вінницькій області, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

25.09.2023 за вх. №5877/23 від Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача - Управління патрульної поліції у Вінницькій області, на належного - Департамент патрульної поліції, який являється окремою юридичною особою.

Також, 27.09.2023 від представника позивача, адвоката Бодачевської М.В. надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача. Просила замінити у справі первісного відповідача Головне управління Національної поліції у Вінницькій області на належного відповідача Департамент патрульної поліції.

Ухвалою суду від 27.09.2023 замінено у даній справі неналежного відповідача Головне управління Національної поліції у Вінницькій області на належного відповідача - Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ). Запропоновану відповідачу Департаменту патрульної поліції до початку розгляду справи по суті подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

29.09.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 якому зазначено, що позов останнього є безпідставним. Стягнення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, накладено інспектором у межах своїх повноважень і під час виконання службових обов`язків та були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України та зафіксовані у постанові серії ЕАМ №2853864. Повідомлено, що відеозаписи із нагрудних відеореєстраторів, які були закріплені 21.07.2020 за працівниками патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки згідно Наказу МВС №1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів становить 30 діб. Відповідачем вказується, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною (а.с.70-78).

Оскільки сторони в судове засідання не викликалися, згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП).

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ №2853864; дата розгляду 21.07.2020; місце розгляду справи місто Вінниця, вул.Київська, 118; особа, яка розглянула справу інспектор УПП у Вінницькій області капрал поліції Герасимчук О.С.; особа, щодо якої розглянута справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ; транспортний засіб: Mitsubishi Pajero, АВ500ВТ, належність ОСОБА_2 ; час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 21.07.2020 о 04 год. 44 хв. в м.Вінниця по вул.Київська, 118, водій керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при виїзді з кругового перехрестя, чим порушив п.9.2 б ПДР України. До ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у розмірі 425,00 грн. (а.с.11).

Згідно п.9.2б Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає у разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Так, законність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору в цій справі.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 4 статті 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В адміністративному позові представник позивача заперечує факт керування ОСОБА_1 автомобілем Mitsubishi Pajero, д.н.з НОМЕР_2 , 21.07.2020 у м.Вінниця по вул. Київська, 118. За кермом перебував інший громадянин, що встановлено у рішеннях Вінницького апеляційного суду у справах №127/16499/20 та №127/16211/20.

Так, Вінницьким апеляційним судом у справі №127/16211/20 ухвалено постанову від 08.05.2023 якою постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2020 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

У постанові Вінницького апеляційного суду зазначено, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 542930 від 21.07.2020 вбачається, що цього ж дня о 03:50 год. в м. Вінниця по вул. Київська, 118 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pagero», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення маячка синього і червоного кольору із допомогою спеціального звукового сигналу. Даний транспортний засіб було зупинено шляхом блокування службовим транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , (на синьому фоні), чим порушив вимоги п. 2 н, 8.9 (б), 9.2 (б) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Також, апеляційний суд звернув увагу на те, що з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано подію, яка мала місце 21.07.2020 вбачається зупинка транспортного засобу «Mitsubishi Pagero», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував не ОСОБА_1 , а інша особа, яка в подальшому назвалась ОСОБА_2 . Через деякий час було встановлено, що ОСОБА_2 насправді інша особа, яка в той час перебувала на пасажирському сидінні та є власником вищевказаного автомобіля, а керування своїм транспортним засобом передав іншій особі, яка і представилася ім`ям ОСОБА_1 . Зазначеним відеозаписом також підтверджуються надані ОСОБА_1 пояснення стосовно того, що він не перебував за кермом транспортного засобу «Mitsubishi Pagero», д.н.з. НОМЕР_1 , та той факт що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 542930 від 21.07.2020 складено стосовно іншої особи.

З наведеного вище вбачається, що працівник поліції, складаючи протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 542930 від 21.07.2020 відносно ОСОБА_1 не встановив належним чином особу, відносно якої складається протокол, чим порушив вимоги ст.256 КУпАП.

У справі №127/16499/20 Вінницький апеляційний суд дійшов висновку про те, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так у постанові від 09.08.2023 зазначено, що « 21.07.2020 працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №542929, відповідно до якого водій ОСОБА_1 21.07.2020 о 03:50 год у м. Вінниці по вул. Київська, 118, керував транспортним засобом марки «MITSUBISHI PAJERO», д.н.з НОМЕР_2 в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КП ВОНД «Соціотерапія» - висновок № 2376. У даному протоколі відсутні будь-які підписи особи, відносно якої складено цей протокол, наявна лише відмітка відмовився.

Згідно висновку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2376 від 21.07.2020, медичний огляд проведено відносно особи ОСОБА_2 (п. 2 висновку), ІНФОРМАЦІЯ_1 (пункт 3 висновку). Висновок в самому низу містить відмітку лікаря ОСОБА_3 : «Виправленому в пункті 2 і 3 вірити» і засвідчено її печаткою. У пункті 10 висновку зазначено: ОСОБА_2 взято у дужки, зверху запис: ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного (амфітамін) сп`яніння. Від підпису обстежувана особа відмовилася (пункт 11) (а. с. 5)».

Також, в акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2376, який було досліджено Вінницьким апеляційним судом, вбачаються наявні такі ж виправлення: прізвище, ім`я, по батькові особи ОСОБА_2 (п. 1 акту), ІНФОРМАЦІЯ_1 (пункт 2 акту). В акті в самому низу міститься відмітка лікаря: «Виправленому в пункті 1 і 2 вірити» і засвідчено її печаткою. У пункті 19 акту «Інші прояви та симптоми» вказано: «Не виявлено. Категорично відмовився пити таблетку сечогінного. Повідомив, що він не Габур, назвати свої данні відмовився».

З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складене поліцейським роти 2 БУПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції О.С. Герасимчуком 21.07.2020 о 04:00 год, також містить виправлення, проте без їх засвідчення: прізвище, ім`я, по батькові водія транспортного засобу, який направляється на огляд: ОСОБА_2 , закреслено і зверху написано: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , закреслено і дописано: 30.10.1986.

Вінницьким апеляційним судом було досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейських, з якого вбачається, що інспектор поліції Герасимчук О.С., всупереч вимогам ч. 2 ст. 259 КУпАП встановлює особу правопорушника шляхом опитування. Невідома особа назвала себе: ОСОБА_2 . У подальшому було встановлено, що ОСОБА_2 насправді інша особа, яка в момент зупинки транспортного засобу перебувала на пасажирському сидінні та є власником вищевказаного автомобіля, а керування своїм транспортним засобом передав іншій особі, яка в подальшому називалась ім`ям: ОСОБА_1 . Також, з оглянутого відеозапису апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 , особу якого встановлено у суді апеляційної інстанції, та особа на відео це різні особи. Тому, зазначеним відеозаписом повністю підтверджуються надані ОСОБА_1 пояснення стосовно того, що 21.07.2020 він не перебував за кермом транспортного засобу «Mitsubishi Pagero» д.н.з. НОМЕР_1 та той факт що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 542929 від 21.07.2020 складено стосовно іншої особи.

У постанові Верховного Суду від 06.09.2022 у справі № 640/10625/21 вказано, що преюдиційними є факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення й окреслюється його суб`єктивними і об`єктивними межами, згідно з якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники, не можуть знову оскаржувати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Таким чином, суд приймає до уваги в якості доказів постанови Вінницького апеляційного суду від 08.05.2023 та від 09.08.2023, оскільки вони мають преюдиційне значення у даній справі.

Згідно зі ст.73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачами не було подано, належних та допустимих доказів, щодо правомірності тверджень зазначених в постанові серії ЕАМ №2853864 від 21.07.2020.

Щодо відзиву Департаменту патрульної поліції, суд вважає за необхідне зазначити, що у ньому містяться лише загальні посилання на статті КУпАП та ЗУ «Про дорожній рух». Обґрунтування позову ОСОБА_1 відповідачем не спростовано.

При цьому, суд зауважує, що посилання на обставини, викладені в постанові серії ЕАМ №2853864 від 21.07.2020, як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є недостатнім, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того, представником позивача та постановами Вінницького апеляційного суду, які були досліджені в судовому засіданні, спростовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 21.07.2020 в АДРЕСА_2 .

Із урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Із врахуванням вище викладеного, а також того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна бути обґрунтованою, тобто адміністративне стягнення повинно відповідати матеріалам справи про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що накладення на позивача адміністративного стягнення було здійснено необґрунтовано і без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідачами не підтверджено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та її вирішення відбувалися в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приймаючи оспорюване рішення інспектор поліції Герасимчук О.С. порушив порядок його прийняття, визначений діючим законодавством, а тому оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийняте не на підставі та не у спосіб визначений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, тому що належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16а, від 17.09.2020 у справі №742/2298/17.

Саме з метою дотримання вищевказаних норм ухвалою суду від 27.09.2023 до участі у розгляді справи було залучено Департамент патрульної поліції.

Оцінку іншим доводам позивача суд не наводить, як таким, що не впливають на висновки суду.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене винесена відносно ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю, а тому позов підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 536,80 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст.134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 9 ст.139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. представник позивача подала до суду: договір №б/н від 22.08.2023 2020 про надання правової допомоги ОСОБА_1 , (а. с. 39-40), ордер на надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару, квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 28.08.2023 на суму 8000 грн., акт прийому-передачі виконаних робіт.

Так у розрахунку суми гонорару зазначено, що адвокат Бодачевська М.В. надала ОСОБА_1 наступні послуги: консультування, пошук відповідної практики, складання і оформлення позовної заяви з додатками, оформлення додатків до позову, оформлення адвокатських запитів, участь в судових засіданнях, підготовка заяв та клопотань.

У той же час, суд уважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд робить висновок, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., є завищеною. Указані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Суд ураховує, що дана справа є справою незначної складності, а правовідносини, які є предметом розгляду в межах цієї справи, не є складними. Окрім того, розгляд справи проводиться у спрощеному провадженні без виклику учасників справи.

Це свідчить про те, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи для адвоката.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 72, 73, 77, 134, 139, 229, 241-243, 245, 250, 255, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області капрала поліції Герасимчука Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції в Вінницькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2853864 від 21.07.2020 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №2853864 від 21.07.2020, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість грн. вісімдесят коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот грн.).

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Інспектор 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області капрала поліції Герасимчука Олександра Сергійовича, адреса місця роботи: 21010, Вінницька область, місто Вінниця, вул. Ботанічна, 23.

Відповідач - Управління патрульної поліції в Вінницькій області, адреса місцезнаходження: 21010, місто Вінниця, вул.Ботанічна, 23.

Відповідач - Департаменту патрульної поліції, адреса місцезнаходження: 03048, місто Київ, вул.Федора Ернстра, 3, .

Повний текст рішення виготовлено 12.10.2023.

Суддя О.А. Натальчук