Справа № 158/2447/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 158/2447/23 пров. № А/857/14585/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника відповідача Полетила П. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2023 року (прийняте в м. Ківерці суддею Поліщук С. В.; дата складення рішення в повному обсязі не вказана) в справі № 158/2447/23 за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В :

27 липня 2023 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі також - позивач) звернулося до Ківерцівського районного суду Волинської області із вказаним позовом та просило:

- затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - відповідач) з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 25 липня 2023 р. співробітники Департаменту патрульної поліції м. Києва виявили громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» проживав на території України без відповідних дозвільних документів, які б надавали останньому таке право на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення з України; особу відповідача встановлено та ідентифіковано паспортом громадянина Республіки Узбекистан. З пояснень відповідача встановлено, що він прибув до України 10.09.2018 з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Бориспіль». Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач не звертався, будь-яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, чим порушив вимоги статті 4 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України 25 червня 2021 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), за накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2550 грн, який відповідачем сплачено.

Також, 25 червня 2021 року управління ДМС в Сумській області прийняло рішення про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни у термін до 24.07.2021, з яким відповідача було ознайомлено та роз`яснено йому наслідки невиконання рішення; вказане рішення відповідач не оскаржував, проте не виконав його, територію України не покинув, і як наслідок 25 липня 2023 р. був виявлений та відповідно до протоколу серії МКМ № 000385 від 25.07.2023р. затриманий о 16 год. 30 хв. 25.07.2023.

25.07.2023 Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняло рішення про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України.

Посилаючись на те, що відомості про перебування відповідача на території України на законних підставах відсутні, останній рішення компетентного органу від 25.06.2021 про примусове повернення до країни походження у термін до 24.07.2021 не виконав, наслідки його невиконання останньому були достовірно відомі; також відповідач ухиляється від проведення процедури видворення, переховується, позивач просив поновити строк звернення до суду з цим позовом та винести рішення про затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення строком на 6 (шість) місяців.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2023 року поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Позов задоволено частково.

Затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення виконання рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 25.07.2023 про його примусове видворення на строк достатній для виконання рішення суду але не більше як на 2 (два) місяці, починаючи з часу фактичного затримання 16 год. 30 хв. 25.07.2023 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та за невідповідності висновків суду обставинам справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він тривалий час проживає на території України, має постійне місце проживання; перебуває в цивільному шлюбі з громадянкою України, з якою у них народилася спільна дитина. Також з моменту вторгнення збройних сил рф на територію України він займається волонтерською діяльністю, про що свідчить клопотання та характеристика ТОВ «Наш Київ», сприяє перемозі України над рф, що свідчить про його порядність стосовно держави Україна та її законів. Також ТОВ «Наш Київ», як благодійна організація, клопоче про залишення його на території України. Зазначає, що не виконав добровільно рішення ДМС про примусове повернення до країни походження у зв`язку з викрадення у нього документів, які посвідчують особу; водночас, поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, унеможливить виконання ним обов`язку участі в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження щодо викрадення документів та позбавить суд можливості розглянути вказане кримінальне провадження через відсутність його, як потерпілого.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 25 липня 2023 р. співробітники Департаменту патрульної поліції м. Києва виявили громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув до України 10.09.2018 через КПП «Бориспіль» з приватною метою.

Після закінчення терміну перебування територію України не покинув.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України 25 червня 2021 року управління ДМС в Сумській області притягнуло громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2550 грн, який відповідачем по справі не сплачено.

Особу відповідача ідентифіковано на підставі паспорта громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , виданого 29.06.2015, строком дії до 28.06.2025.

Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач офіційно не звертався, будь-яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, тому стосовно останнього 25 червня 2021 року управління ДМС в Сумській області прийняло рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін до 24.07.2021.

Із копії цього рішення видно, що зі змістом вказаного рішення відповідач був ознайомлений, йому було роз`яснено зміст цього рішення, наслідки його невиконання та порядок оскарження, що стверджується його особистим підписом.

Вказане рішення відповідач до суду не оскаржував.

Також, рішення про примусове повернення відповідач не виконав, хоча реально усвідомлював, що своїми умисними діями порушує законодавство України, а також офіційно не звертався до компетентних органів держави Україна про його легалізацію проживання на території держави Україна.

Із матеріалів, доданих до позовної заяви видно, що зі сторони позивача систематично вживались заходи пов`язані з перевіркою виконання рішення про примусове повернення відповідача до країни походження.

Надалі встановити місце проживання відповідача не надавалось за можливе, що унеможливило виконання рішення компетентного органу про повернення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни.

25 липня 2023 р. співробітники Департаменту патрульної поліції м. Києва виявили та затримали громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія протоколу МКМ № 000385 від 25.07.2023 про адміністративне затримання останнього.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 25 липня 2023 р., та актом приймання передачі іноземця або особи без громадянства від 25.07.2023 громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 25липня 2023 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняло рішення про примусове видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України.

Враховуючи, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду з України, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду про його примусове повернення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик його втечі, що є підставою для його затримання, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулося до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позаяк встановити місце проживання відповідача не надавалось за можливе, що унеможливило виконання рішення компетентного органу про примусове видворення відповідача до країни походження або третьої країни, є підстави для поновлення поновити позивачу строку звернення з цим позовом до суду, позаяк такий строк пропущено з поважних причин.

Також суд дійшов висновку, що вимоги позивача про затримання відповідача з метою забезпечення виконання рішення компетентного органу щодо його примусового видворення належним чином обґрунтовані та узгоджуються з положеннями національного законодавства, а тому їх необхідно частково задовольнити.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Частиною першою статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Згідно із частиною першою статті 30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення.

За приписами частин першої, одинадцятої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи зазначені вище норми законодавства та встановлені в справі обставини, зокрема те, що відповідач незаконно перебуває на території України, не виконав у встановлені строки без поважних причин рішення компетентного органу від 25.06.2021 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, як і рішення про його примусове видворення, та, перебуваючи на території України з 2018 року, не вживав жодних заходів/дій щодо легалізації свого перебування на території України, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і надалі може ухилитись від виконання рішення про його примусове видворення, що унеможливить виконання вказаного рішення компетентного органу щодо відповідача, а тому є достатні підстави для затримання відповідача з метою забезпечення процедури видворення з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, позаяк предметом судового розгляду в цій справі не є перевірка законності дій відповідних органів щодо легалізації перебування відповідача на території України, рішень про примусове повернення та примусове видворення відповідача, а лише вжиття заходів з метою забезпечення виконання останнього рішення, яке не було оскаржене до суду і набрало законної сили.

При цьому, розгляд кримінального провадження за фактом вчинення хуліганських дій стосовно відповідача не змінює фактичного та нормативного змісту спірних правовідносин та жодним чином не впливає на них.

Позаяк такі доводи апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, такі не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2023 року в адміністративній справі № 158/2447/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 10 жовтня 2023 року, у зв`язку з перебуванням судді Н.В. Ільчишин у відпустці.