Справа № 160/12019/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Справа № 160/12019/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53 У від 12.07.2022р., -

УСТАНОВИВ:

28.05.2023р. (згідно відомостей Укрпошта Стандарт) ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненого адміністративного позову, який надійшов на адресу суду 19.06.2023р., просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53 У від 12.07.2022р. відповідача на суму 9476,32 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона не погоджується із оспорюваною вимогою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки з 28.02.2012р. по 2017р. вона перебувала на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Новомосковська ДПІ, при цьому, з 15.09.2015 року вона є пенсіонеркою за віком та отримую пенсію; після отримання в 2019 році постанови про відкриття виконавчого провадження, відкритого на підставі заяви ГУ ДПС у Дніпропетровській області про примусове стягнення боргу, що виник на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 5 186 грн., позивач сплатила даний борг в повному обсязі вважаючи, що це останні донарахування за період підприємницької діяльності, яка була повністю припинена нею у 2017 році; після 2019 року і до теперішнього часу позивач жодних повідомлень від відповідача про наявність будь-якої заборгованості, в тому числі, і по сплаті ЄСВ не отримувала, а ні засобом поштового зв`язку, а ні особисто, а ні в електронній формі; будь-яких вимог, а ні усних, а ні письмових, про сплату заборгованості по ЄСВ на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 954-53 У від 12.07.2022 р. позивач ніколи не отримувала і не отримала від відповідача до тепер; з 01.02.2022 року і по теперішній час позивач працює бібліотекаром Мар`янівської бібліотеки-філії №2 КЗ «Публічна бібліотека Губиниської селищної ради» на підставі офіційного трудового договору і на умовах повного робочого часу; відповідач при прийняті вимоги про сплату боргу, жодним чином не здійснив заходів щодо з`ясування наявності/відсутності у позивача обов`язку по сплаті ЄСВ, не здійснив жодних документальних перевірок і повністю проігнорував факт повного припинення нею підприємницької діяльності у 2017 році та факт виходу на пенсію за віком з 15.09.2015р.; відповідач намагається незаконно стягнути з позивача суми ЄСВ не тільки після припинення підприємницької діяльності, виходу на пенсію, але і в період її перебування у трудових правовідносинах, не зважаючи на те, що роботодавець справно платить за неї ЄСВ; відповідачем допущені процедурні порушення при прийнятті оспорюваної вимоги та пред`явленні її до примусового виконання (а.с.74-87).

Ухвалою суду від 05.07.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, поновлено позивачеві строк звернення до суду з даним позовом, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.123).

17.07.2023р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 05.07.2023р., відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні адміністративного позову позивача відмовити повністю посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 29.02.2012 перебуває за основним місцем обліку в Новомосковській ДПІ ГУ ДПС як фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування та 25.02.2019 припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, а з 25.07.2015 вона має ознаку «пенсіонер за віком». Станом на 28.02.2015 року в інтегрованій картці платника податків за ФОП ОСОБА_1 рахувалась заборгованість з єдиного внеску у сумі 5186,17 грн., яка виникла в результаті наступних нарахувань: залишок несплаченої штрафної санкції у сумі 22,21 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 11.02.2014 до 05.08.2014, сума єдиного внеску 5163,96 грн., яка нарахована на підставі самостійно поданого ФОП ОСОБА_1 в електронному вигляді Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за Формою №5 Таблиця 1 за 2014 рік та зареєстрований в інформаційній базі Державної податкової служби України 09.02.2015 року за №, строк сплати 09.02.2015 року. Наведена заборгованість по єдиному внеску у сумі 5186,17 грн. (строк сплати 09.02.2015) була погашена позивачем у 2019 році, з порушенням термінів сплати, а саме сплачено єдиний внесок 04.02.2019 у сумі 1200,00 грн., 09.08.2019 у сумі 950,40 грн., 25.09.2019 у сумі 312,80 грн. та 27.09.2019 у сумі 2722,97 грн. та станом на 27.09.2019 в ІКП заборгованість з єдиного внеску була погашена позивачем повністю. На підставі статті 25 Закону №2464 до ФОП ОСОБА_1 було застосовано Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2015 до 27.09.2019 року № від 04.11.2019 у сумі 9476,32 грн. (штрафна санкція у сумі 1032,79 грн. та пеня у сумі 8443,53 грн.). У зв`язку з несплатою позивачем штрафної санкції у сумі 1032,79 грн. та пені у сумі 8443,53 грн. згідно Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 04.11.2019, станом на 11.07.2023 в ІКП ФОП ОСОБА_1 сформувалась заборгованість з єдиного внеску у загальній сумі 9476,32 грн. Позивачеві була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2022р. №Ф-954-53 на суму 9476,32 грн., яка була направлена на адресу місця реєстрації позивача (як ФОП) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте, поштове відправлення повернуто контролюючому органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання та у зв`язку із несплатою наведеної заборгованості контролюючий орган направив узгоджену вимогу від 12.07.2022р. №Ф-954-53У на суму 9476,32 грн. до органу державної виконавчої служби для виконання у встановленому законодавством порядку. Окрім того, на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2023р., відповідач повідомив суд про відсутність у контролюючого органу інформації щодо оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 04.11.2019р. у адміністративному та судовому порядках (а.с.132-134,184-185).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.09.2023р., у зв`язку із необхідністю витребувати від позивача та відповідача докази оскарження позивачем в адміністративному та (або) судовому порядку рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 04.11.2019р., було, зокрема, продовжено строк розгляду даної справи до 16.10.2023р. (а.с.180).

Отже, рішення у даній справі приймається 12.10.2023р., тобто у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи у порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 з 29.02.2012р. по 25.02.2019р. була зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Виписки з ЄДРПОУ (а.с.49) та не заперечується учасниками справи.

При цьому, з 25.07.2015 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду Україїни в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідкою пенсійного органу (а.с.20,22).

Контролюючим органом була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-101450-17 від 12.09.2018р. на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 5186,17 грн. (строк сплати 09.02.2015р.), яка була погашена позивачем у 2019 році, з порушенням термінів сплати, а саме сплачено єдиний внесок 04.02.2019 у сумі 1200,00 грн., 09.08.2019 у сумі 950,40 грн., 25.09.2019 у сумі 312,80 грн. та 27.09.2019 у сумі 2722,97 грн., що підтверджується копією листа контролюючого органу №45758/6/04-36-24-14 від 27.06.2023р. (а.с.152-154).

На підставі статті 25 Закону №2464 контролюючим органом було прийнято Рішення про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2015 до 27.09.2019 року № від 04.11.2019 у сумі 9476,32 грн. (штрафна санкція у сумі 1032,79 грн. та пеня у сумі 8443,53 грн.), що підтверджується копіями листа контролюючого органу №45758/6/04-36-24-14 від 27.06.2023р., відповідного рішення, розрахунку штрафної санкції та відомостей з ІКП, наявними у справі (а.с.135,136,152-154,156).

У зв`язку з несплатою штрафних санкцій та пені за вищезазначеним рішенням від 04.11.2019р., контролюючим органом була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53 від 12.07.2022р. на загальну суму заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) зі сплати єдиного внеску 9476,32 грн. (штраф - 1032,79 грн. та пеня - 8443,53 грн.) станом на 30.06.2022р. (а.с.137-зворот).

Зазначена вимога була направлена контролюючим органом на адресу реєстрацію позивача: АДРЕСА_1 (проживання за якою підтверджує і позивач у своєму позові) засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення та вручена позивачеві згідно вимог п.42.2 ст.42 та п.58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, що підтверджується копією поштового конверту, наявною у справі (а.с.137,155-зворот).

У зв`язку із несплатою наведеної заборгованості вона набула статусу узгодженої та контролюючий орган сформував узгоджену вимогу від 12.07.2022р. №Ф-954-53У на суму 9476,32 грн. станом на 17.10.2022р., що підтверджується копією відповідної вимоги, наявної у справі (25,138-зворот,155).

Правомірність прийняття відповідачем вищенаведеної оспорюваної вимоги є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Так, за змістом частини першої статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, або ЄСВ) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2); сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою (пункт 6).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є:

- роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

Відповідно до приписів частин 11 та 12 статті 9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника; у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За змістом частини 10 статті 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (пункт 2 частини 11 статті 25 Закону №2464).

Ця ж норма в редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, визначала, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 16 статті 25 Закону №2464 визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, встановленими Законом №2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція №449.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Фінансові санкції» Інструкції №449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 передбачено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Згідно з пунктом 5 розділу VII Інструкції №449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

За змістом пункту 2 розділу VII Інструкції №449 рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

З аналізу наведених вище положень норм матеріального права вбачається, що в разі несвоєчасної та/або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, про що органом доходів і зборів приймається відповідне рішення, при цьому, розрахунок цих фінансових санкцій здійснюється на підставі даних інформаційної системи такого органу.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, контролюючим органом була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-101450-17 від 12.09.2018р. на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 5186,17 грн. (строк сплати 09.02.2015р.), яка була погашена позивачем у 2019 році, з порушенням термінів сплати, а саме сплачено єдиний внесок 04.02.2019 у сумі 1200,00 грн., 09.08.2019 у сумі 950,40 грн., 25.09.2019 у сумі 312,80 грн. та 27.09.2019 у сумі 2722,97 грн., що підтверджується копією листа контролюючого органу №45758/6/04-36-24-14 від 27.06.2023р. (а.с.152-154).

На підставі статті 25 Закону №2464 контролюючим органом було прийнято Рішення про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2015 до 27.09.2019 року № від 04.11.2019 у сумі 9476,32 грн. (штрафна санкція у сумі 1032,79 грн. та пеня у сумі 8443,53 грн.), що підтверджується копіями листа контролюючого органу №45758/6/04-36-24-14 від 27.06.2023р., відповідного рішення, розрахунку штрафної санкції та відомостей з ІКП, наявними у справі (а.с.135,136,152-154,156).

Як передбачено пунктом 54.5. статті 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Так, ухвалою суду від 07.09.2023р. було, зокрема, витребувано від позивача та відповідача докази оскарження позивачем в адміністративному та (або) судовому порядку рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 04.11.2019р., які необхідно було надати до 29.09.2023р. включно (а.с.180).

Наведену ухвалу суду від 07.09.2023р. позивач отримала засобами електронного зв`язку 08.09.2023р., проте, відповідних доказів оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 04.11.2019р., позивачем суду надано не було.

Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2023р., відповідач повідомив суд про відсутність у контролюючого органу інформації щодо оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 04.11.2019р. у адміністративному та судовому порядках (а.с.184-185).

Відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Також і пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У зв`язку з несплатою штрафних санкцій та пені за вищезазначеним рішенням від 04.11.2019р., контролюючим органом була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53 від 12.07.2022р. на загальну суму заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) зі сплати єдиного внеску 9476,32 грн. (штраф - 1032,79 грн. та пеня - 8443,53 грн.) станом на 30.06.2022р., яка була направлена контролюючим органом на адресу позивача засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення та повернута контролюючому органу за закінченням терміну зберігання 22.09.2022р., тобто, вважається врученою позивачеві згідно вимог п.42.2 ст.42 та п.58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, що підтверджується копією поштового конверту, наявною у справі (а.с.137, 137-зворот, 155-зворот).

В подальшому, контролюючий орган сформував узгоджену вимогу від 12.07.2022р. №Ф-954-53У на суму 9476,32 грн. станом на 17.10.2022р., що підтверджується копією відповідної вимоги, наявної у справі (25,138-зворот,155).

За викладених обставин та враховуючи те, що судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана вимога була сформована контролюючим органом у зв`язку з несплатою штрафних санкцій та пені за рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2015 до 27.09.2019 року № від 04.11.2019 у сумі 9476,32 грн. (штрафна санкція у сумі 1032,79 грн. та пеня у сумі 8443,53 грн.), а також і з урахуванням того, що позивачем суду не надано, а матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем такого рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, суд приходить до висновку, що контролюючим органом правомірно було нараховано позивачеві штраф та пеня з ЄСВ на суму 9476,32 грн. та прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53У від 12.07.2022р.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, при цьому, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Однак, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність нарахування позивачеві штрафу та пені з ЄСВ на суму 9476,32 грн. та прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53У від 12.07.2022р. з урахуванням встановлених судом обставин справи та аналізу вищенаведених норм чинного податкового законодавства, які регулюють спірні відносини, а також враховуючи і те, що позивач не надав суду доказів оскарження рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2015 до 27.09.2019 року № від 04.11.2019, на підставі якого і було сформовано оскаржувану вимогу.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання позивача на те, що з 01.02.2022 року і по теперішній час позивач працює бібліотекаром Мар`янівської бібліотеки-філії №2 КЗ «Публічна бібліотека Губиниської селищної ради» на підставі офіційного трудового договору і на умовах повного робочого часу; відповідач при прийняті вимоги про сплату боргу, жодним чином не здійснив заходів щодо з`ясування наявності/відсутності у позивача обов`язку по сплаті ЄСВ, не здійснив жодних документальних перевірок і повністю проігнорував факт повного припинення нею підприємницької діяльності у 2017 році та факт виходу на пенсію за віком з 15.09.2015р.; відповідач намагається незаконно стягнути з позивача суми ЄСВ не тільки після припинення підприємницької діяльності, виходу на пенсію, але і в період її перебування у трудових правовідносинах, не зважаючи на те, що роботодавець справно платить за неї ЄСВ, оскільки наведені обставини не впливають на обов`язок сплати позивачем саме сум штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2015 до 27.09.2019 року згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені № від 04.11.2019 у сумі 9476,32 грн., яке позивачем у встановленому законодавством порядку оскаржено не було, таких доказів суду не надано.

При цьому, судом не приймаються до уваги та відхиляються посилання позивача у позові на допущення відповідачем процедурних порушень при прийнятті оспорюваної вимоги та пред`явленні її до примусового виконання, виходячи з наступного.

Так, у постанові від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16 Верховний Суд зазначив наступне: «Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

Пунктом 5 розділу IV Інструкції №449 визначено, що обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску, яка подається до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

В той же час, відповідно до п.3 розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Таким чином, під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідачем допущено фундаментальні порушення, які є підставами для скасування оскаржуваної вимоги.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної вимоги, суд приходить до висновку про те, що оспорювана вимога прийнята відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а відповідно є правомірною.

Враховуючи наведене та те, що судом не встановлено протиправність оспорюваної позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53 У від 12.07.2022р. відповідача на суму 9476,32 грн., а позивачем таких доказів суду не надано, суд приходить до висновку, що така вимога, прийнята відповідачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносин.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-954-53 У від 12.07.2022р. відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва