Справа № 520/21815/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року № 520/21815/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на досудову вимогу від 21 травня 2023 року та 31 липня 2023 року щодо необхідності направлення на військово-лікарняну експертну комісію для встановлення придатності (або лікування) до військової служби військовослужбовця в/ч № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 розглянути по суті досудову вимогу від 31 липня 2023 року та зобов`язати прийняти рішення про направлення військовослужбовця в/ч № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ; Тел. НОМЕР_2 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проходження військово-лікарняної експертної комісії, для встановлення придатності, про що надати письмову відповідь у відповідності до 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не розглянув рапорти від 21.05.2023 та 31.07.2023 у встановлений законодавством строк щодо направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії, чим порушив вимоги пунктів 112 та 115 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України та статтю 20 Закону України "Про звернення громадян".

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджуються повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача через канцелярію суду 25.09.2023 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що не проходив військово-лікарську комісію, що на його думку є порушенням ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», та вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402.

Позивач звернувся до командування своєї частини рапортами від 21 травня 2023 року і від 31 липня 2023 року щодо відсутності коштів, неспроможності пересуватися, необхідності лікування та надання направлення позивача на ВЛК, оскільки подальша служба без встановлення реального ступеня придатності до військової служби, як зазначає позивач, неможлива.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не розгляду та не надання відповідей на рапорт від 21.05.2023 та досудову вимогу від 31.07.2023 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Приписами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з приписами ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 24 Закону № 2232-XII визначено початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Початком проходження військової служби вважається зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Відповідно до приписів частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, проведення медичного огляду військовослужбовців, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Що стосується медичного огляду військовослужбовців, то пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

У відповідності до окремих положень ст. 11 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За змістом ст. 127 Статуту вбачається, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Статтею 128 Статуту встановлено, що солдат зобов`язаний сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Наведені вище положення передбачають право подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 16 липня 2022 року в умовах воєнного стану позивач відкрито відмовився виконувати законний усний наказ свого прямого начальника - заступника командира бригади з морально психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 щодо висування на бойові позиції в напрямку рубежів населеного пункту Білогорівка та Григорівка Бахмутського району Донецької області для подальшого виконання завдань у складі свого підрозділу чим вчинив непокору.

16 липня 2022 року позивача було затримано Донецьким зональним відділом Військової служби правопорядку і застосовано запобіжний захист у вигляді тримання під вартою на гауптвахті.

Разом з тим, у відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 208 від 01.08.2022 позивачу було призупинено виплату грошового забезпечення з 18.07.2022.

З 16 липня 2022 року по 19 травня 2023 року позивач відбував покарання на гауптвахті військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/5795/22 від 19.05.2023 позивача було звільнено від відбуття покарання у зв`язку із повним відбуттям покарання за даним вироком. Також згідно зазначеного вироку суду позивачу було скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зі звільненням останнього з під варти у зали суду.

Відповідач зазначає, що позивач після свого звільнення із під варти не прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 або до району виконання завдань, а одразу поїхав до м.Харків не попередивши свого командира підрозділу, що є умисним, грубим порушення Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України.

21 травня 2023 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив видати йому направлення на проходження Військово-лікарської комісії та не рахувати його дії щодо відсутності на службі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

Відповідач листом за вих. № 642/3516 від 12.06.2023 повідомив позивача про наявність ознак умисного порушення позивачем Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України внаслідок не повернення останнього до військової частини після відбуття покарання. Даним листом до відома позивача також було доведено, що для всебічного розгляду ситуації яка склалася, йому необхідно повернутися до району зосередження підрозділу у ІНФОРМАЦІЯ_3 та надати безпосередньому командиру документи, які підтверджують факт відсутності позивача з 19.05.2023, після чого йому буде відновлено грошове забезпечення.

У подальшому, перебуваючи за межами розташування військової частини НОМЕР_1 , позивач 31 липня 2023 р. вдруге звернувся до відповідача із скаргою, у якій просив надати йому терміново направлення на проходження Військово-лікарської комісії та не рахувати його відсутність як кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України. До скарги Позивачем були додані рапорт від 21.05.2023 р., який вже був розглянутий відповідачем, та копії поточних медичних документів.

Відповідач у свою чергу розглянув скаргу позивача та надав останньому відповідь за вих. № 642/5230 від 18.08.2023, за змістом якої позивачу було запропоновано прибути до військової частини НОМЕР_1 для отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії або звернутися до підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, військового коменданту гарнізону або начальника районного РТЦК та СП.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, судом встановлено, що рапорти позивача від 21.05.2023 та 31.07.2023 були розглянуті відповідачем та на них надані обґрунтовані письмові відповіді. Зокрема, відповідачем листом за вих. №642/5230 від 18.08.2023 позивачу було запропоновано з метою припинення самовільного залишення частини прибути до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Панов М.М.