Справа № 440/13082/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/13082/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/13082/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

03.09.2023 ОСОБА_1 , яка згідно з довідкою від 08.05.2023 №160- взята на облік як внутрішньо переміщена особа з м. Донецька до м. Полтави, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - відповідач, ГУПФ в Закарпатській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.07.2023 №67, зобов`язавши при цьому ГУПФ в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2023 про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неприйнятті до уваги відомостей трудової книжки щодо періоду отримання позивачкою допомоги по безробіттю у період з 27.10.2023 по 22.07.2024, що призвело до протиправної відмови позивачу у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 позову заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, порядок розгляду якої визначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ГУПФ в Полтавській області.

Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

У письмових поясненнях третя особа зазначила, що заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФ в Закарпатській області. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період безробіття за трудовою книжкою НОМЕР_1 з 27.10.2003 по 22.07.2004, оскільки відсутня печатка від записом про припинення виплати допомоги по безробіттю. Також не зараховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 з 01.09.1980 по 20.06.1990, оскільки період перевищує тривалість навчання в університеті. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 18 днів, з огляду на що ГУПФ в Закарпатській області прийнято рішення від 14.07.2023 №67 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Право на пенсію набуде після досягнення віку 63 роки (а.с. 93-94).

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.07.2023 звернулася до пенсійного органу через Полтавське ОУПФУ із заявою за призначенням пенсії за віком (а.с. 41-42), додавши до заяви, окрім паспорта та картки фізичної особи - платника податків (а.с. 44-86) ще й диплом серії НОМЕР_2 , виданий Донецьким державним університетом 20.06.1990, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.05.2023 №1601-, довідку про відкритий рахунок в банку, лист Донецького обласного центру зайнятості від 16.05.2023 №04.01/943/01-35-23, довідки про середню заробітну плату від 25.11.2014 №01/25/1-1346 та про суму виплаченого доходу і утриманих податків за місцем основної роботи від 25.11.2014 №01/25/1-1398/3, видані Куйбишевською районною в м. Донецьку радою, довідку від 30.06.2023 про доходи в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_3 , видане Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_4 від 03.06.1998, видане Ворошиловським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, трудову книжку серії НОМЕР_1 .

14.07.2023 ГУПФ в Закарпатській області (за екстериторіальністю) було прийнято рішення №67 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому зазначено, що до страхового стажу не зараховано період безробіття згідно з трудовою книжкою з НОМЕР_1 з 27.10.2003 по 22.07.2004, оскільки відсутня печатка в запису про припинення виплати допомоги по безробіттю. Не зараховано навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 з 01.09.1980 по 20.06.1990, оскільки даний період перевищує тривалість навчання в університеті (а.с. 87).

Не погодившись із правомірністю мотивів відмови, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших документів.

Як видно зі змісту спірного рішення, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком слугував висновок про відсутність необхідного страхового стажу (28 років 18 днів замість необхідних 29 років). Такого висновку відповідач дійшов, оскільки не врахував дані трудової книжки серії НОМЕР_1 щодо періоду безробіття з 27.10.2003 по 22.07.2004 за відсутності печатки під записом про припинення виплати допомоги по безробіттю, а також не зарахував період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 з 01.09.1980 по 20.06.1990, оскільки даний період перевищує тривалість навчання в університеті.

Оцінюючи доводи відповідача щодо неможливості врахування даних трудової книжки за відсутності печатки під записом, суд виходить з такого.

Як встановлено судом вище, позивач разом із заявою про призначення пенсії надавала до пенсійного органу трудову книжку серії НОМЕР_1 (а.с. 44-60).

Дослідивши залучену до матеріалів справи копію цієї трудової книжки, суд встановив, що у ній під записами №9-10 міститься наступна інформація щодо ОСОБА_1 :

27.10.2003 призначена виплата допомоги по безробіттю згідно п. 2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у Ворошиловському районному центрі зайнятості м. Донецька, 22;

22.07.2004 припинена виплата допомоги по безробіттю згідно з пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття". Директор ОСОБА_2 .

Перевіривши записи, суд встановив, що дійсно, як і стверджує відповідач, останній запис не завірений печаткою центру зайнятості.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (надалі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2.19 Інструкції, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.

При цьому, відповідно до п. 2.4 Інструкції, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Крім того, згідно з приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналізуючи наведені вище норми, суд вказує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновків про відсутність трудового стажу позивача. Разом з тим, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Та обставина, що уповноважена особа підприємства (в даному випадку директор Ворошиловського районного центру зайнятості м. Донецька Папіотова С.С.), де перебувала на обліку позивачка та отримувала допомогу по безробіттю, не засвідчила запис в її трудовій книжці про період безробіття з 27.10.2003 по 22.07.2004 (записи №9-10) печаткою, не робить такі записи неправдивими.

Суд зазначає, що записи в трудовій книжці про перебування на обліку в центрі зайнятості та виплату допомоги по безробіттю позивача за спірний період відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату взяття на облік та припинення виплати.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що записи у трудовій книжці про період безробіття з 27.10.2003 по 22.07.2004 (записи №9-10) підтверджено належними доказами, а тому пенсійний орган протиправно не включив цей період до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даного періоду відповідачем суду не надано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач жодним чином не може вплинути на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених у ній записах.

До того ж позивач в жодний інший спосіб не має можливості отримати відомості про перебування на обліку у Ворошиловському районному центрі зайнятості м. Донецька, оскільки як видно з листа Донецького обласного центру зайнятості від 16.05.2023, отриманого на звернення позивача, паперові архівні персональні справи безробітних осіб центру зайнятості м. Донецька залишилися на території, яка перебуває в тимчасовій окупації. Тому на теперішній час немає можливості надати належним чином оформлену довідку про перебування на обліку в центрі зайнятості м. Донецька у період з 27.10.2003 по 22.07.2004 (а.с. 62).

З приводу доводів позивача про необхідність зарахування до страхового стажу ще й періоду навчання суд встановив наступне.

Відповідач заперечує можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання згідно з дипломом згідно з дипломом НОМЕР_2 з 01.09.1980 по 20.06.1990, оскільки даний період перевищує тривалість навчання в університеті.

Перевіряючи наведені обставини суд встановив, що до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 надала диплом серії НОМЕР_2 , виданий Донецьким державним університетом 20.06.1990 (а.с. 61).

У трудовій книжці позивача відсутній запис щодо періоду її навчання у Донецькому державному університеті.

Водночас, згідно з дипломом серії НОМЕР_2 позивач у 1980 році вступила до Донецького державного університету і у 1990 році закінчила повний курс названого університету за спеціальністю "Хімія". Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 20.06.1990 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію Хімік. Викладач (а.с. 61).

Тож за відомостями диплому, позивач навчалася в університеті десять років, що перевищує тривалість навчання в університеті, як слушно зауважив з цього приводу відповідач у спірному рішенні.

Позивачка у позовній заяві будь-яких пояснень з цього приводу не надала, як і не надала доказів на підтвердження обставин навчання ані до суду, ані до пенсійного органу під час звернення за призначенням пенсії, у зв`язку з чим суд власну оцінку таким обставинам надавати не може.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення ГУПФ в Закарпатській області від 14.07.2023 №67 прийнято відповідачем без належної оцінки обставин про період безробіття позивача з 27.10.2003 по 22.07.2004 (записи №9-10), що мають значення для прийняття обґрунтованого рішення, у зв`язку з чим вказане рішення суд визнає протиправним та скасовує.

Водночас вирішуючи позов у частині вимог, що стосуються зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2023 про призначення пенсії за віком, суд виходить з того, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є відповідний орган Пенсійного фонду, до виключної компетенції якого входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, в даному випадку - до повноважень ГУПФ в Закарпатській області.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, який зазначив, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Тож керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного відновлення прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУПФ в Закарпатській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 07.07.2023 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду безробіття з 27.10.2003 по 22.07.2004 на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Тож позов у цілому слід задовольнити частково.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 139 КАС України, на користь позивача слід стягнути половину від сплаченого судового збору, тобто 536,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ в Закарпатській області.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.07.2023 №67.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 07.07.2023 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду безробіття з 27.10.2003 по 22.07.2004 на підставі записів №№9-10 трудової книжки серії НОМЕР_1 .

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (; площа Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000).

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун