Справа № 380/5868/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань закриття провадження у справі

04 жовтня 2023 рокусправа № 380/5868/23
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Раєнко О.В., розглянувши в судовому засіданні питання про закриття провадження у справі №380/5868/23

за позовомОСОБА_1 ,
до проЛьвівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, представник Задерецький А.В. Львівської митниці, представник- Рак З.Б. за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Військова частина НОМЕР_1 , представник- не з`явився визнання протиправним і скасування наказу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Львівської митниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Військова частина НОМЕР_1 , в якому просив:

- Визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт наказ начальника Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , № 73 від 16.03.2023 про вилучення автомобіля VOLVO модель V40 р/н НОМЕР_2 від Львівської митниці;

- Визнати відсутність компетенції (повноважень) посадових осіб суб`єкта владних повноважень Львівської митниці на підписання акту вилучення автомобіля VOLVO модель V40 р/н НОМЕР_2 від 21.03.2023 та накладної № 67 від 21.03.2023 про його передачу Львівському обласному територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- Стягнути солідарно Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Львівської митниці 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями відповідачів;

- Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повернути зворотньо Львівській митниці вилучений автомобіль VOLVO модель V40 р/н НОМЕР_2 ;

- Зобов`язати Львівську митницю негайно повернути позивачу автомобіль VOLVO модель V40 р/н НОМЕР_2 , після його зворотної передачі Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки і в такий спосіб виконати рішення Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Львівська митниця протиправно не виконала рішення Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016 по справі №461/3698/16 про повернення автомобіля VOLVO модель V40 р/н НОМЕР_2 позивачу, і в супереч вказаного рішення цей ж автомобіль передала Львівському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки.

Метою поданого позову є саме повернення згаданого автомобіля позивачу на виконання рішення суду

Позивач заперечив проти закриття провадження у справі.

Представник Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки просив закрити провадження у справі з підстав, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник Львівської митниці щодо закриття провадження не заперечив.

При постановленні ухвали суд виходить із наступних встановлених обставини:

Рішенням від 07.06.2016 Галицького районного суду м. Львова у справі 461/3698/16:

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.483 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 14500,00 (чотирнадцять тисяч пятсот) гривень, конфісковано товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №1639/20918/16 від 27.04.2016 року, а саме: 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок в дохід держави.

Вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1639/20918/16 від 27.04.2016 року, автомобіль марки «VOLVO» модель «V40» р/н « НОМЕР_3 » код НОМЕР_4 , 2002 р., об`єм двигуна 1870,00 см 3, тип двигуна дизель, вирішено повернути ОСОБА_1 .

16.03.2022 наказом начальника Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки О.Тищенко, за № 73 «Про вилучення майна в умовах воєнного стану», вирішено провести вилучення майна без відшкодування вартості такого майна, що перебуває у розпорядженні Львівської митниці, а саме легкового автомобіля марки VOLVO V40, VIN № НОМЕР_4 , 2002 року випуску, колір сірий, державний номер НОМЕР_2 .

21.03.2022 Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та Львівська митниця склали та підписали акт про примусове відчуження або вилучення майна, вищевказаного автомобіля.

Тобто, фактично на момент виникнення спірних правовідносин по даній справі Львівська митниця не виконала вищевказане рішення Галицького районного суду м. Львова в частині повернення автомобіль марки «VOLVO» модель «V40» р/н « НОМЕР_3 » код НОМЕР_4 , 2002 р., об`єм двигуна 1870,00 см 3, тип двигуна дизель, ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що між позивачем та відповідачем Львівською митницею виникли по суті процесуальні правовідносини, щодо виконання рішення суду.

21.03.2022 на виконання наказу начальника Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , за № 73 «Про вилучення майна в умовах воєнного стану», Львівська митниця передала цей же автомобіль, як такий, що перебуває у її розпорядженні.

В цій частині суд зазначає, що між позивачем та Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, по суті не існує жодних публічно правових відносин, оскільки вказаний автомобіль переданий як такий, що перебуває у розпорядженні Львівської митниці.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»:

1. У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

1) примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості;

2) вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

2. Термін «військове командування» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про правовий режим воєнного стану» або Законі України «Про правовий режим надзвичайного стану», залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.

Згідно із ст. 12 цього ж Закону:

1. У разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, збереглося, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку.

2. Підставою для повернення майна є рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно. Одночасно особа зобов`язується повернути грошову суму, яка була нею одержана у зв`язку з відчуженням майна, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна.

3. Колишній власник майна, яке було примусово відчужене, може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

Згідно із ст. 267 КАС України:

1. Право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб.

2. Адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню.

3. Позовна заява про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності подається до адміністративного суду без сплати судового збору.

4. Суд вирішує адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності за правилами загального позовного провадження.

5. У рішенні адміністративного суду про задоволення позову зазначається інформація про:

об`єкт примусового відчуження, його місцезнаходження, площу, кадастровий номер, цільове призначення, категорію земель;

умови попереднього повного відшкодування вартості земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, збитків, заподіяних власнику внаслідок примусового відчуження, та їх розмір, визначений відповідно до закону;

строк, протягом якого власник має звільнити земельну ділянку, інші об`єкти нерухомого майна, що на ній розміщені;

джерело фінансування витрат, пов`язаних із примусовим відчуженням.

6. Судом апеляційної інстанції у справах про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності є Верховний Суд. Судові рішення Верховного Суду набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Суд зазначає, що примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (частина третя статті 321 ЦК України).

У разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція) (частина перша статті 353 ЦК України).

В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості (частина друга статті 353 ЦК України).

Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується. Оцінка, за якою попередньому власникові була відшкодована вартість реквізованого майна, може бути оскаржена до суду (частини третя та четверта статті 353 ЦК України).

У разі реквізиції майна його попередній власник може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо. Якщо після припинення надзвичайної обставини реквізоване майно збереглося, особа, якій воно належало, має право вимагати його повернення у судовому порядку. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно, одночасно вона зобов`язується повернути грошову суму або річ, яка була нею одержана у зв`язку з реквізицією, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна (частини п`ята та шоста статті 353 ЦК України).

Як в доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є підхід, що:

під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин;

реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу;

залежно від підстави проведення реквізиції, два її види: реквізиція за надзвичайних обставин (частина перша статті 353 ЦК України); реквізиція в умовах воєнного або надзвичайного стану (частина друга статті 353 ЦК України). Відмінність між реквізицією (частина перша статті 353 ЦК України) та реквізицією в умовах надзвичайного чи воєнного стану (частина друга статті 353 ЦК України) є момент відшкодування вартості майна: У першому випадку його має бути проведено до примусового відчуження майна, а в другому випадку обов`язок держави відшкодувати вартість майна настає після його примусового відчуження;

право вимагати повернення майна обумовлюється наявністю в особи статусу «колишнього» власника. За допомогою такої конструкції законодавець створює передумови для охорони інтересів приватних осіб. Повернення майна можливе за умови: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення (див., зокрема: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2018 року в справі № 284/276/16-ц (провадження № 61-11070св18); Крат В. І. Коментар статті 353 Реквізиція // Цивільний кодекс України: науково-практичний коментар. Т. 3: Право власності та інші речові права / за ред. І. В. Спасибо-Фатєєвої. - Харків : ЕКУС, 2023. - С. 224 - 238).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б(провадження № 12-143гс19) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності (пункти 1, 8 частини першої статті 19 КАС України)

Право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб. Адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню (частина перша та друга статті 267 КАС України).

Суд зауважує, що законодавець визначив юрисдикцію адміністративних судів з розгляду справ про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності (статті 350, 351 ЦК України). Вирішення спорів щодо реквізиції чинним законодавством до адміністративного судочинства не віднесений.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 686/8141/22 (провадження № 61-5313св23) зазначено, що:

«Відповідно до вимог статті 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі, інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 353 ЦК України, в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Підсумовуючи, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Предметом спору у цій справі є оскарження розпорядження та акта щодо примусового відчуження транспортного засобу позивача, а отже, спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується майнових прав позивача та має приватно-правовий характер. Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту свого саме цивільного права.

Наведене по суті узгоджується із висновком, сформульованим Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі № 904/868/22.

Також вказане узгоджується із позицією ВС України викладеною у справі 707/1298/22 від 13.09.2023.

У даній справі, позивач пред`явив позовні вимоги про протиправність вилучення автомобіля VOLVO модель V40 р/н НОМЕР_2 та витребування у військової частини автомобіля і повернення його позивачу, з метою захисту свого цивільного права що вказаного автомобіля.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та інтересу позивача, за захистом якого він звернувся, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Судом встановлено відсутність публічно-правових відносин у позивача з відповідачами.

Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, спір у даній справі не є публічно-правовим, відтак провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст. ст. 238, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі 380/5868/23 за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Львівської митниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду до юрисдикції місцевого загального суду в порядку ЦПК.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвалу складено в повному обсязі 09.10.2022 року.

СуддяГавдик Зіновій Володимирович