Справа № 520/3677/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.

09 жовтня 2023 р. Справа № 520/3677/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В с т а н о в и в:

16.02.22 позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту ФО-П ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (надалі по тексту - ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області) в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення № 35 від 19.01.2022 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на неї накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5083.00 грн.

Позивач просив суд провести розподіл судових витрат у справі, стягнувши на його користь з відповідача витрати зі сплати судового збору.

Вимоги мотивувала тим, що рішення № 35 від 19.01.2022 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Від відповідача, ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) вимоги адміністративного позову ФО-П ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Судовим рішенням скасовано рішення № 35 від 19.01.2022 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу відносно ФО-П ОСОБА_1 .

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ФО-П ОСОБА_1 стягнуто сплачений судовий збір у сумі 2481.00 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що інформаційне поле «Ветеринарная клиника» не є рекламою в розумінні Закону України від 03.07.1996 № 270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР), дана інформація, зазначає лише вид діяльності ФО-П ОСОБА_1 , тому до позивача не можуть бути застосовані вимоги законодавства про рекламу, а саме - порушення ч.1 ст. 6 Закону № 270/96-ВР.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом не досліджено, що спеціальні конструкції є рекламними, оскільки інформують необмежене коло осіб про здійснення діяльності у конкретному місці та привертають увагу потенційних клієнтів послуг саме до місця здійснення діяльності вищевказаного суб`єкта господарювання, а також не містять обов`язкових реквізитів вивіски та не відповідають встановленому чинним законодавством поняттю «вивіски», а відтак є спеціальними конструкціями зовнішньої реклами, тому такі конструкції повинні розміщуватись на підставі дозволів.

Посилається на те, що відзив з відповідними доказами відповідачем до суду першої інстанції не було подано внаслідок військового стану, що є поважною причиною.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Установлено, що ФО-П ОСОБА_1 , зареєстрована 20.08.2007, здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення позивач орендую, що підтверджується договором суборенди №1/01.01.2022, копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач здійснює наступні види діяльності: КВЕД 75.00 Ветеринарна діяльність (основний), 01.62 Допоміжна діяльність у тваринництві та інші.

Як вбачається з протоколу засідання стосовно справи про правопорушення законодавства про рекламу № 35 від 19.01.2022 на адресу ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області надійшло звернення споживача № П-1056 щодо порушення законодавства про рекламу при розміщенні зовнішньої реклами російською мовою по вул. Академіка Павлова, вул. Архітектора Альошина, вул. Валентинівська, вул. Косарева, вул. Миру, вул. Гвардійців Широнінців, вул. Героїв Праці, вул. Пушкінська у м. Харкові.

Головним управлінням було виявлено розміщення зовнішньої реклами: спеціальна конструкція з інформаційним полем на російській мові: « ІНФОРМАЦІЯ_1 ...», за адресою: АДРЕСА_1 , з ознаками порушення ч.1 ст.6 Закону № 270/96-ВР.

Головним управлінням було надано запит від 02.08.2021 №5.2-892нс-21 до Харківської міської ради щодо надання відомостей про суб`єкта господарської діяльності, яким було розміщено вищевказану рекламу.

Листом від 25.08.2021 №1221/0/172-21 від Харківської міської ради було отримано відомості про те, що вищезазначену рекламу розміщує ФО-П ОСОБА_1 з порушенням законодавства про рекламу та благоустрію населених пунктів.

На юридичну адресу ФО-П ОСОБА_1 було надано вимогу від 30.09.2021 №7.4-3610 нс-21 про надання документів, усних та/або письмових пояснень, необхідних для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, а також інформації щодо вартості реклами.

Вимогу не було отримано та повернуто до Головного управління за закінченням терміну зберігання, що не заперечується позивачем.

Головним управлінням було складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 15.10.2021 №367, а також прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 12.11.2021 №395.

У зв`язку з неотриманням запитуваної інформації, на адресу ФО-П ОСОБА_1 повторно було надано вимоги №7.3-5740нс-21 від 19.11.2021 та №7.4-7325нс-21 від 20.12.2021.

Листом від 19.01.2022 ФО-П ОСОБА_1 було надіслано на адресу Головного управління запитані у вимозі документи, пояснення щодо розміщення зовнішньої реклами, також надано інформацію щодо вартості розміщеної реклами, яка відсутня у зв`язку з тим, що до теперішнього часу документи, що підтверджують вартість ФО-П ОСОБА_1 не збережені.

Листом від №7.4-7325нс-21 від 20.12.2021 Головним управлінням повідомлено ФО-П ОСОБА_1 про засідання щодо розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

ФО-П ОСОБА_1 була особисто присутня на засіданні щодо розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, що підтверджується протоколом № 35 засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 19.01.2022.

Протоколом засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу № 35 від 19.01.2022 вирішено, у зв`язку з доведенням факту порушення ч. 1 ст. 6 Закону № 270/96-ВР запропонувати в.о. начальнику ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області прийняти рішення про накладення штрафу у відповідності до ч. 7 ст. 27 Закону № 270/96-ВР та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 693 від 26.05.2004 (далі - Порядок № 693).

Рішенням ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 35 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 19.01.2022 на підставі матеріалів справи та протоколу засідання від 19.01.2022 № 35 встановлено, що рекламодавцем ФО-П ОСОБА_1 розміщувалась зовнішня реклама спеціальна конструкція з інформаційним полем : «ВЕТЕРИНАРНАЯ КЛИНИКА…» за адресою: АДРЕСА_1 , на російській мові, з ознаками порушення ч.1 ст. 6 Закону № 270/96-ВР, та накладено на позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5083.00 грн.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, є Закон № 270/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 270/96-ВР, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Питання накладення уповноваженими особами Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок № 693.

На підставі п. 8 Порядку № 693 накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.

Пунктом 20 Порядку № 693 визначено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" № 442 від 10.09.2014 утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба, Служба відповідно), реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються.

Таким чином, на Держпродспоживслужбу покладено функції, зокрема, у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами, в тому числі щодо накладення штрафів на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами та стягнення штрафів у судовому порядку.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів" № 1092 від 16.12.2015 реорганізовано територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Держпродспоживслужби за відповідним переліком.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України "Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів" № 260-р від 06.04.2016 Держпродспоживслужба приступила, крім іншого, до виконання функцій і повноважень Державної інспекції з питань захисту прав споживачів.

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 23.09.2021 у справі № 826/24133/15, предметом спору у якій було питання правомірності рішення Держспоживінспекції України від 21.09.2015 № 0005 про накладення штрафу за порушення ст. 22 Закону №270/96-ВР, Верховний Суд дійшов такого висновку:

«Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про рекламу" від 03.07.1996 №270/96-ВР (далі - Закон №270/96-ВР), "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон № 877-V), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 (далі - Порядок № 693)».

Таким чином, Верховний Суд визнав, що на правовідносини у сфері контролю реклами та накладення штрафу за порушення ст. 22 Закону №270/96-ВР поширюється, зокрема, Закон №877-V.

Колегія суддів вважає цей висновок застосовним і до справи, що розглядається.

Колегія суддів додатково звертає увагу, що відповідно до преамбули Закону № 877-V він визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, предметом правового регулювання цього Закону є відносини у сфері здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Незважаючи на те, що іншими законами та підзаконними актами, що діяли раніше, було врегульовано наглядові та контрольні правовідносини, з дня набрання чинності Законом № 877-V саме він підлягає застосуванню як спеціальний.

Водночас, Закон № 877-V у ст. 2 передбачає коло правовідносин, на які його дія не поширюється. Зокрема, на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюється органами ліцензування у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Перелік наглядових та контрольних правовідносин, на які не поширюється дія Закону № 877-V, є вичерпним.

Колегія суддів звертає увагу, що норми вказаного Закону № 877-V не містять обмежень щодо поширення його дії на перевірки у сфері контролю за додержанням законодавства про рекламу.

Водночас, Закон № 270/96-ВР не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу. Ці правовідносини можуть бути врегульовані виключно законом (п. 4 ст. 1 Закону № 877-V).

То ж посилання відповідача в протоколі на Порядок № 693 як підставу здійснення контролю за додержанням законодавства про рекламу, є помилковим.

До того ж, Порядок № 693 регулює порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, а не відносини у сфері державного нагляду (контролю).

Зважаючи на це, колегія суддів зазначає, що діяльність відповідача з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), а отже відповідач зобов`язаний дотримуватися вимог Закону № 877-V.

Відповідач не довів дотримання ним вищезазначених вимог Закону № 877-V, а тому проведений ним контрольний захід не є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.06.2022 у справі № 810/3148/17, яка є обов`язковою для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5083.00 грн. послугував висновок відповідача про недотримання позивачем встановлених Законом (ч.1 ст. 6 Закону № 270/96-ВР) вимог щодо змісту реклами.

Відповідно до ст. 1 Закону № 270/96-ВР реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною першою ст. 16 Закону № 270/96-ВР передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною сьомою ст. 8 Закону № 270/96-ВР розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону № 270/96-ВР реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Нормою частини шостої ст. 9 Закону № 270/96-ВР визначено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 23.12.2003 № 2067 визначено, що:

спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами;

вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Таким чином суд зазначає, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.

Відповідно до пунктів 48, 49 Типових правил вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

Таким чином вивіска чи табличка має відповідати таким умовам: місце розміщення (на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення); розмір - загальна площа не повинна перевищувати 3 кв.м.; зміст (інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи).

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного суду від 02.08.2018 по справі № 814/2539/14, від 11.08.2021 у справі за №323/809/17, від 29.10.2021 у справі №280/1330/19.

Верховний Суд в складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.08.2021 № 323/809/17 зробив висновок, що інформація може бути визнана рекламою тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу, або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісні показники, країну походження, виробника тощо.

Таким чином, згідно Закону України № 270/96-ВР існує лише два критерії розмежування вивісок та зовнішньої реклами - зміст інформації, та місце її розташування.

Системний аналіз норм Закону України № 270/96-ВР дає підстави зробити висновок, що вивіски чи таблички не є рекламою, зокрема, якщо на них розміщена інформація про вид діяльності суб`єкта господарювання. Отже, фактично реклама від не реклами відрізняється за змістом інформації, а не за способом її представлення.

З матеріалів справи вбачається, що на фасаді будинку АДРЕСА_1 розміщений щит з інформаційним полем « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який не містить закликів до отримання послуг, інформація не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається, а тому не є рекламою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про рекламу.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України № 270/96-ВР встановлено, що мова реклами визначається статтею 26 Закону України Про засади державної мовної політики ( 5029-17 ).

Зі змісту оскаржуваного рішення № 35 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 19.01.2022 встановлено, що позивача притягнуто до відповідальності саме за порушення вимог ч.1 ст.6 Закону України № 270/96-ВР.

На підставі викладеного, враховуючи, що інформаційне поле «Ветеринарная клиника» не є рекламою в розумінні Закону України № 270/96-ВР до даної інформації, яка зазначає лише вид діяльності ФО-П ОСОБА_1 не можуть бути застосовані вимоги законодавства про рекламу, а саме - порушення ч.1 ст.6 Закону України № 270/96-ВР.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова