Справа № 420/4811/23
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

09 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №420/4811/23

провадження № К/990/32090/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі №420/4811/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Одеській області (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні довідки про розмір грошового забезпечення на дати останнього підвищення грошового забезпечення, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, премії) для проведення перерахунку пенсії;

- зобов`язати відповідача надати особисто позивачеві довідки за датами усіх підвищень розміру грошового забезпечення співробітників Служби безпеки України, а саме з 01.10.2019, 01.10.2020, 01.03.2021 та з березня 2023 року, встановлених за відповідною (аналогічною) посадою щодо тієї посади, яку займав позивач на день звільнення зі служби. При цьому також вказати підстави цих підвищень розміру грошового забезпечення (постанови Кабінету Міністрів України, відомчі накази СБУ, тощо).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2023, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Спір у цій справі виник внаслідок відмови компетентного органу у видачі позивачеві довідок про розмір грошового забезпечення на дати останнього підвищення грошового забезпечення з 01.10.2019, 01.10.2020, 01.03.2021 та з березня 2023 року. І тому з огляду на те, що предметом спору є дії компетентного органу щодо відмови у видачі довідок про грошове забезпечення, ця справа є справою незначної складності відповідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про обставини, на підставі яких компетентний орган відмовив у видачі довідок про розмір грошового забезпечення, а також надає правове обґрунтування наведеним ним обставинам.

Натомість ці обставини та аргументи не є підставою для касаційного перегляду справи незначної складності. Скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи становить справа значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції постанов Верховного Суду від 16.03.2016 у справі №554/19053/14, від 10.07.2018 у справі №461/6479/16, від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 17.10.2018 у справі №461/5408/16, від 25.10.2018 у справі №638/14656/16-а, від 28.03.2019 у справі №638/19942/16, від 15.05.2019 у справі №638/12620/16, від 19.07.2019 у справі №640/17250/16, від 10.10.2019 у справі №553/3619/16-а, від 11.03.2020 у справі №160/3586/19, від 23.04.2020 у справі №638/7536/17, від 16.06.2020 у справі №461/1103/17, від 30.10.2020 у справі №464/2031/17, від 13.05.2021 у справі №1616/14105/16, від 22.09.2021 у справі №638/7537/17, від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, від 31.08.2022 у справі №120/8603/21, від 10.05.2023 у справі №480/1586/19 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2019 у справі №160/8324/19 з огляду на їх відмінність від справи №420/4811/23 та те, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

У свою чергу, судом апеляційної інстанції доцільно враховані висновки Верховного Суду висловлені у постановах 23.02.2023 у справі №420/26816/21, від 28.02.2023 у справі №420/21377/21, від 22.06.2023 №420/26813/21, де висловлено такий правовий висновок:

«накази керівників органів СБУ про встановлення або скасування відповідних додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовця, а також їх відсоткового розміру від посадового окладу не породжують будь-яких правових підстав для проведення перерахунку пенсії військовослужбовців відповідно до положень статті 63 Закону №2262-XII»

Підсумовуючи, слід зазначити, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі №420/4811/23, як у справі незначної складності, не оскаржуються у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що касаційна скарга позивача подана на судове рішення, яке за законом не оскаржується у касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.

Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі №420/4811/23.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб