Справа № 300/2657/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2657/23 пров. № А/857/12906/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року (головуючий суддя Бобров Ю.О., м.Івано-Франківськ) у справі №300/2657/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11.05.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними щодо відмови у перерахунку пенсії із врахуванням заробітної плати отриманої на території російської федерації за період з 2005 по 2022 роки та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати отриманої на території російської федерації за період з 2005 по 2022 роки.

Позов обґрунтовує тим, що відповідачем при обчисленні позивачу пенсії по інвалідності протиправно не враховано заробітну плату (дохід) позивача за період роботи в росії за період з 2005 по 2022 роки, за який нараховано та сплачено страхові внески, що підтверджується архівними довідками, довідками про заробітну плату та виписками з індивідуального лицьового рахунку застрахованої особи. Після зарахування, на підставі судового рішення, до страхового та пільгового стажу періодів роботи з 2005 по 2022 роки відповідачем протиправно не враховано довідки про заробітну плату за вказаний період. У квітні 2023 року позивачу було відмовлено у врахуванні заробітної плати (доходу) за зазначений період, у зв`язку з відсутність зобов`язань щодо врахування заробітної плати у рішенні суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії із врахування заробітної плати за період з 2005 по 2022 роки. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 22.02.2022 перерахунок і виплату пенсії із врахуванням заробітної плати за період з 2005 по 2022 роки, згідно довідок від 13.04.2018 №30, від 06.07.2021 №850, від 13.01.2021 №44 та від 13.01.2022 №1227, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що до розрахунку заробітної плати позивача враховано періоди з квітня 1987 року по березень 1992 року, з квітня 2002 року по грудень 2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а з листопада 2005 року по лютий 2022 року (період роботи у росії) взято у нульовому варіанті. Вказала, що зобов`язань щодо врахування заробітної плати за вищевказаний період для обчислення розміру пенсії у рішенні суду від 20.02.2023 №300/5529/23 немає. Згідно поданих довідок відрахувань до пенсійного фонду з 01.01.2008 по 31.12.2011 не здійснювалось. Також, звертає увагу на припиненням участі росії в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі №300/5529/22 позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 01.04.2022 за №60 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 07.10.2022 за №60. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального стажу роботи та до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 09.11.2005 по 15.01.2011, з 22.01.2011 по 14.11.2011, з 27.01.2012 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 13.02.2022 та повторно розглянути заяву від 22.02.2022 із урахування висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

На виконання даного рішення позивачу з 22.02.2022 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

21.04.2023 позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати отриманої на території російської федерації за період з 2005 по 2022 роки.

Відповідач листом від 28.04.2023 повідомив, що відповідно до рішення суду позивачу призначено пенсію. При зверненні за призначенням пенсії представлено довідки про заробітну плату за період роботи в росії, які до підрахунку пенсії не взяті, оскільки зобов`язань щодо врахування заробітної плати за вищевказаний період для обчислення розміру пенсії у рішенні суду від 20.02.2023 №300/5529/23, немає. Розмір пенсії обчислено з квітня 1987 року по березень 1992 року, з квітня 2002 року по грудень 2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а з листопада 2005 року по лютий 2022 року (період роботи у росії) взято у нульовому варіанті.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон України №1058).

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000.

Відповідно до п. 1 ст. 41 Закону України №1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України №1058 якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (Угода). Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Згідно з ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно з абз. 5 пп. 3 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (Порядок № 22-1), особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє зробити колегії суддів висновок, що заробіток (дохід) за періоди роботи на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при обчисленні розміру пенсії за умови надання особою довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях).

Апеляційний суд зауважує, що з оскаржуваної позивачем відмови вбачається, що заробітна плата за період роботи у росії з листопада 2005 року по лютий 2022 року взято у нульовому варіанті. Проте, з листопада 2005 року по 31.12.2017 та з 01.01.2018 по 31.12.2021 позивачу нараховувалась заробітна плата, що підтверджується довідками про нараховану заробітну плату від 13.04.2018 №30, від 06.07.2021 №850, від 13.01.2021 №44 та від 13.01.2022 №1227, наявними в матеріалах адміністративної справи. Окрім цього, у вказаних довідках зазначено, що з 09.11.2005 по 31.12.2007, з 01.01.2012 по 31.12.2017 та з 01.01.2018 по 31.12.2021 страхові внески до пенсійного фонду нараховувались та виплачувались. За період з 01.01.2018 по 31.12.2011 страхові внески не виплачувались.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків та подання відповідної звітності, а отже, несплата таких внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивача період роботи на такому підприємстві. Відтак, відсутність даних про сплату страхових внесків чи несплату підприємством страхових внесків за наявності довідки про нараховану підприємством заробітну плату не можуть бути підставою для неврахування даних сум при обрахунку пенсії, у зв`язку з чим такі суми заробітної плати повинні бути враховані при перерахунку для визначення розміру пенсії.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на відсутність правових підстав для обчислення пенсії із врахуванням заробітної плати згідно наданих довідок за період роботи у росії, оскільки з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, з оглядну на наступне.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень, а тому у даному випадку пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території росії.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо перерахунку пенсії із врахування заробітної плати за період з 2005 по 2022 роки та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу із врахування заробітної плати за період з 2005 по 2022 роки, згідно довідок від 13.04.2018 №30, від 06.07.2021 №850, від 13.01.2021 №44 та від 13.01.2022 №1227.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі № 300/2657/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний