Справа № 620/1179/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1179/23 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, третя особа - Військова частина НОМЕР_3 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, третя особа - Військова частина НОМЕР_3 , в якому просив суд визнати незаконною відмову у звільненні з військової служби та зобов`язати звільнити позивача з військової служби у лавах Збройних Сил України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на утриманні у позивача перебуває 3 дітей віком до 18 років, що дає позивачу право на звільнення з військової служби відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, викладену у листі від 17.02.2023 №612/1/1/249.

Зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03.02.2023 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, у якій відповідач просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у листопаді 2022 року був мобілізований до лав ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.11.2022 №378, прийнято наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.12.2022 №323, яким позивача зараховано до списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і призначено на посаду курсанта навчальної роти (т. 1 а.с. 45).

В період з 06.12.2022 по 29.12.2022 ОСОБА_1 пройшов навчання за програмою базової загальновійськової підготовки в навчальному підрозділі Військової частини НОМЕР_2 та йому присвоєно класну кваліфікацію ІІІ класу за ВОС-100 «стрілець», що підтверджується наказом від 14.01.2023 №19 (т. 1 а.с. 46).

26.12.2022 до командира Військової частини НОМЕР_2 звернулась дружина позивача ОСОБА_2 із заявою, в якій просила звільнити ОСОБА_1 зі служби.

10.01.2023 ОСОБА_2 надіслано лист №49, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 станом на 10.01.2023 до командування Військової частини НОМЕР_2 з відповідним рапортом про звільнення не звертався.

13.01.2023 ОСОБА_1 подав відповідний рапорт. Згідно резолюції на вказаному рапорті (т. 1 а.с. 51) документи на звільнення були подані до Військової частини НОМЕР_1 13.01.2023 та були повернуті без реалізації.

19.01.2023 на адресу Військової частини НОМЕР_2 , Військовою частиною НОМЕР_1 надіслано лист за результатами розгляду подання щодо звільнення позивача. Зі змісту листа вбачається, що під час розгляду подання було встановлено, що серед документів відсутнє рішення суду про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з визначенням місця проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також зазначено, що відсутні документи, які б могли підтвердити відсутність матері у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 або поважних причин, за яких вона не може надавати їм належного утримання чи про звільнення її від обов`язку такого утримання. Також відсутні документи що підтверджують неспроможність ОСОБА_2 надавати належне утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Серед документів, поданих разом з поданням, відсутні такі документи, які б могли підтвердити неспроможність ОСОБА_2 надавати належне утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Крім цього зазначено, що подання складено з порушенням (наявні не заповнені та заповнені з порушеннями графи, відсутня дата підписання подання командиром Військової частини НОМЕР_2 ). Повідомлено, що після надходження подання про звільнення солдата ОСОБА_1 з усіма підтверджуючими документами буде здійснено його повторний розгляд та прийняття рішення (т. 1 а.с. 55-57).

23.01.2023 Військовою частиною НОМЕР_2 листом №107 зазначене вище доведено до відома позивача (т. 1 а.с. 58-60).

03.02.2023 ОСОБА_1 повторно подав рапорт до якого додано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , довідку від 10.01.2023 №50 та довідку від 27.01.2023 №160, копію рішення у справі №729/696/15-ц 2/729/315/15р та довідку від 27.01.2023.

17.02.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено про розгляд подання про звільнення позивача. У листі від 17.02.2023 №612/1/1/249 зазначено, що в рішенні Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.07.2015 у справі № 729/696/15-ц (https://reestr.court.gov.ua/Review/46270777) відсутні будь-які посилання про подальше проживання та утримання спільних дітей, як і у наданих до рапорту військовослужбовця від 03.02.2023 документів про утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Під час розгляду заяви було встановлено, що відповідно до довідки від 10.01.2023 №60 позивач сплачує аліменти і станом на 31.12.2022 заборгованість відсутня. Втім у листі зазначено, що сплата аліментів не є основним фактором, який би свідчив про утримання цих дітей. Факт перебування особи на утриманні має юридичне значення, який може бути вирішений у декілька способів. Констатовано, що під час розгляду документів, які були надані солдатом ОСОБА_1 під час написання рапорту від 03.02.2023, було встановлено, що фактично на утриманні позивача перебувають тільки двоє дітей, а саме ОСОБА_6 2019 р.н. та ОСОБА_7 2009 р.н., які відповідно до довідки від 27.01.2023 №160 фактично проживають з ним та дружиною.

Позивач вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що відмова Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, викладена у листі від 17.02.2023 №612/1/1/249 є протиправною, оскільки грунтується на довільному трактуванні норм Сімейного законодаства.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи що питання прийняття, проходження, звільнення з військової служби належить до виключних дискреційних повноважень, слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт позивача від 03.02.2023 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. Водночас, в частині позовних вимог про зобов`язання звільнити позивача з військової служби у лавах Збройних Сил України належить відмовити.

В свою чергу, надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Статтею 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово- лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько- консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено Інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з Інвалідністю І групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує

- домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до вимог п.п. 2 п. 225 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Указ Президента України №1153/2008) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку ЇЇ проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом З частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Указу Президента України №1153/2008 Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 ( зі змінами ) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція ).

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Відповідно до вимог п. 5 додатку 19 до Інструкції через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5., був призваний до лав Збройних Сил України 03 грудня 2022 року, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ та направлений до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації, тобто, позивач був мобілізований на військову службу під час загальної мобілізації.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні 3 дітей віком до 18 років, однак, 17.02.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом №612/1/1/249 відмовила ОСОБА_1 у звільненні з військової служби.

Водночас, зобов`язуючи Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03.02.2023 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2023 №72 з 13 березня 2023 року позивача було виключено зі списків особового складу частини та направлено для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_3 .

Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 не може приймати рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, оскільки, 13 березня 2023 року позивача було направлено для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_3 .

В свою чергу слід зазначити, що до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від Військової частини НОМЕР_3 в якій повідомляється, що згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №76 від 15.03.2023 солдат ОСОБА_1 , був призначений на посаду солдата резерву 34 запасної роти.

14.04.2023 наказом командира Окремої президентської бригади №47-РС (по особовому складу) солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 34 запасної роти, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини).

З 04.05.2023 року ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Чернігівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Також, слід зазначити, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відсутній предмет спору.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції - 06.04.2023 року, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 , у зв`язку з чим, Військова частина НОМЕР_1 була не уповноважена розглядати питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, враховуючи, що він з 13 березня 2023 року був направлений до Військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження служби.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03.02.2023 року.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також здійснено порушення процесуальних норм, що стали підставою для неправильного вирішення справи у частині позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати у оскаржуваній частині з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року - скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03.02.2023 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

В інші частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова

Повний текст постанови складено « 09» жовтня 2023 року.