Справа № 320/24345/23
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року № 320/24345/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ПП «Будпостач» до Черкаської митниці про визнання протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ПП «Будпостач» з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби від 27.06.2023 №UA902080/2023/000007/2 про коригування митної вартості товарів,

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення про коригування митної вартості ґрунтується на неправдивих даних, протиправних діях, прийняте з грубим порушенням митного законодавства України, наведені у ньому факти не підтверджені документально, не відповідають дійсності та фактичним обставинам. Відповідач протиправно зобов`язав декларанта надати додаткові документи за відсутності підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, в результаті незаконно вчинив наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості. Також, відповідач не вказав обсяг партії, умови поставки, комерційні умови товарів, взятих за основу при визначенні митної вартості

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач стверджує, що у митниці наявні обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а саме надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару (яка підлягає сплаті). Заявлені митниці відомості про витрати транспортування партії оцінюваних товарів до ввезення на митну територію України не підтверджені документально у повному обсязі, а надані документи не містять всіх відомостей про числові значення всіх витрат про транспортування, навантаження/вивантаження та які пов`язані з транспортуванням партії оцінюваних товарів до ввезення на митну територію України, які є обов`язковими складовими митної вартості та відповідно до частини десятої статті 58 МК України повинні додаватись до ціни товару (якщо не були до неї включені).

У наявних документах, які надавались декларантом на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом, відсутні всі відомості щодо фактично сплаченої ціни товарів, та що підтверджують числові значення всіх обов`язкових складових митної вартості товарів, повноту їх додавання до ціни товару, тим самим декларантом заявлено митниці неповні відомості про митну вартість товарів та обраний метод її визначення. Декларантом не усунуто наявні обставини, які унеможливлюють визначення митної вартості за основним методом.

Також у відзиві відповідач дійшов висновку, що, зважаючи на вищевикладене, відомості, що містяться в наданих декларантом документах, є необ`єктивними, не підтверджені належним чином документально, чим порушено вимоги ч.2 ст.52, ч.21 ст.58 та ч.2 ст. 52 Митного кодексу України. Декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів та обраний метод її визначення. Обраний декларантом метод за ціною договору не відповідає умовам, визначеним в статті 58 глави 9 Митного кодексу України, а також наявні обставини, визначені ч. 2 статті 58 Митного кодексу України, у зв`язку з чим застосування методу за ціною договору неможливо.

Посадовою особою Митниці, яка здійснювала митне оформлення МД, виконуючи митну процедуру, було встановлено, що декларантом не підтверджено заявлену митну вартість товару та не надано відомостей щодо усіх складових митної вартості, надані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що Приватне підприємство "Будпостач", , зареєстроване в якості юридичної особи, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між позивачем (далі - покупець) та компанією FORGINGS AND CHEMICALS INDUSTRIES (Індія) (далі - продавець) 26.10.2021 укладено контракт № 1415 відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець купує інструменти в кількості, за ціною і на суму згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

Попередньо, 16.01.2014, для організації перевезення зовнішньоторговельних вантажів до України позивач уклав з компанією СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна (Україна) (далі експедитор) договір № 1128.

Продавець 02.11.2021 надав позивачу прайс - лист щодо ціни товарів та проформу інвойс № 4875 для оплати товарів на загальну суму 117 162,93 доларів США.

На підставі контракту №1415 позивач 10.12.2021 платіжним дорученням №343 перерахував продавцю кошти, як передоплату за товар, в розмірі 11 716,29 доларів США.

Для перевезення товару позивач 20.09.2022 уклав договір № 20/09/22 з компанією CMA CGM S.A. (Марсель, Франція) (далі - перевізник).

Продавець 06.04.2023 виписав позивачу комерційний інвойс № 3457/23 на суму 37 244,03 доларів США.

Продавець 20.04.2023 передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав як підтвердження передачі товарів коносамент № CEI0286499.

На товари, вказані в комерційному інвойсі, 01.05.2023 виписано сертифікат походження № EIC/2023/006/0322018A/00361142.

На підставі контракту № 1415 позивач 03.05.2023 платіжною інструкцією № 383 перерахував продавцю кошти як передоплату за товар у розмірі 73 491,98 доларів США.

Експедитор 15.05.2023 виписав позивачу для оплати транспортних витрат рахунок №UAIM0382740, а перевізник виписав позивачу для оплати транспортних витрат рахунок № UFIM0124204.

Позивач 19.05.2023 платіжною інструкцією №58 перерахував перевізнику кошти як оплату за транспортні послуги.

Перевізником 22.05.2023 виписано довідку про транспортні витрати № 11/02, згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 1 540,01 доларів США, а експедитор виписав довідку про транспортні витрати № 14/01, згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 51 561,73 грн.

Позивач 02.06.2023 платіжною інструкцією № перерахував експедитору кошти як оплату за транспортні послуги.

Відповідно до відомостей CMR від 17.06.2023 № 8655 товари доставлені до відповідача.

Київським НДІ судових експертиз МЮ України 20.06.2023 підготовано висновок експерта за результатами проведення товарознавчого дослідження № 1147/1215-1221/23-25 стосовно вартості товарів, які були ввезені позивачем.

Позивач 27.06.2023 подав відповідачу митну декларацію № 23UA90U6 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму згідно інвойсу 37244,03 доларів США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації № 23UA90U6 декларант додав передбачені ст. 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації та у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA902080/2023/000041, виписаної відповідачем, а саме:

- контракт від 26.10.2021 № 1415 між продавцем та покупцем з додатковою угодою до нього;

- прайс лист від 02.11.2021;

- проформу інвойс від 02.11.2021 № 4875;

- платіжне доручення від 10.12.2021 №343 про оплату товару;

- договір від 20.09.2022 № 20/09/22 для перевезення товару;

- комерційний інвойс від 06.04.2023 № 3457/23 для оплати товарів позивачем;

- коносамент від 20.04.2023 № CEI0286499;

- сертифікат походження від 01.05.2023 № EIC/2023/006/0322018A/00361142;

- платіжну інструкцію від 03.05.2023 № 383 про оплату товару;

- рахунок від 15.05.2023 № UAIM0382740 про оплату транспортних послуг;

- рахунок від 15.05.2023 № UFIM0124204 для оплати наданих транспортних послуг;

- платіжну інструкцію від 19.05.2023 № 58 про оплату транспортних послуг;

- довідки про транспортні витрати від 22.05.2023 № 11/02, № 14/01;

- платіжну інструкцію від 02.06.2023 № про оплату транспортних послуг;

- автотранспортну накладну (CMR) від 17.06.2023 № 8655;

- висновок експерта за результатами проведення товарознавчого дослідження КНДІСЕ від 20.06.2023 № 1147/1215-1221/23-25 стосовно вартості ввезеного товару.

Відповідач 27.06.2023 направив до декларанта електронне повідомлення № 951055 (надалі повідомлення), у якому зазначив, що в порядку здійснення митного контролю на підставі та відповідно до пункту 5 статті 54, пункту 1,4 статті 337, 320 Митного кодексу України встановлено, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності, не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару (яка підлягає сплаті), а також щодо числових значень складових митної вартості та зобов`язав декларанта надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивачем 27.06.2023 напралено до митного органу лист № СМА39-23А/23-2, у якому зазначено, що ПП «Будпостач» не погоджується з вимогами митниці про надання додаткових документів, оскільки у повідомленні не зазначено обґрунтованих доказів, підстав, які б свідчили про наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки чи інші підстави для витребування додаткових документів. Отже, митний орган протиправно витребував додаткові документи без зазначення сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Незважаючи на протиправність вимоги митного органу, позивач додатково надав документи: транспорний документ Т1 №MRN 23PL322080NU5WNVT3 та лист про оплату від 27.06.2023.

Відповідачем 27.06.2023 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA902080/2023/000007/2. У рішенні зазначено, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності, не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару (яка підлягає сплаті), а також щодо числових значень складових митної вартості. Враховуючи вищевикладене, в наявних у митниці документах, які надавались декларантом на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом, відсутні всі відомості щодо фактично сплаченої ціни товарів, та що підтверджують числові значення всіх обов`язкових складових митної вартості товарів, повноту їх додавання до ціни товару, тим самим декларантом заявлено митниці неповні відомості про митну вартість товарів та обраний метод її визначення. Декларантом не усунуто наявні обставини, які унеможливлюють визначення митної вартості за основним методом. Зважаючи на вищевикладене, відомості, що містяться в наданих декларантом документах є необ`єктивними, не підтверджені належним чином документально, чим порушено вимоги ч.2 ст.52, ч.21 ст.58 та ч.2 ст. 52 Митного кодексу України. Декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів та обраний метод її визначення. Обраний декларантом метод за ціною договору не відповідає умовам, визначеним в статті 58 глави 9 Митного кодексу України, а також наявні обставини, визначені ч. 2 статті 58 Митного кодексу України, у зв`язку з чим застосування методу за ціною договору неможливо. Митний орган визначив митну вартість товару № 1 за резервним методом на рівні 2,52 дол.США/кг.

Відповідачем 27.06.2023 виписано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA902080/2023/000041.

З урахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач 27.06.2023 заявив товари за митною декларацією № 23UA96U0, по якій (графи 47, 48 декларації) було надмірно сплачено митні платежі: мито в розмірі 8 787,66 грн., ПДВ в розмірі 89 634,21 грн, а всього 98 421,87 грн.

Не погоджуючись з позицією відповідача, позивач оскаржив його рішення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 Митного кодексу України).

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів в інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З аналізу приведених норм також вбачається наявність у митного органу обов`язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують число визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз викладених статей свідчить про обов`язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 (справа №21-498а15).

Основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вказаний правовий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, адміністративне провадження № К/9901/45484/18.

Позивач посилається на ті обставини, що в електронному повідомленні відповідач протиправно зобов`язав декларанта надати додаткові документи за відсутності підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, а тому протиправно вчинив наступні дії, направлені на прийняття рішення про коригування митної вартості.

За правилами ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

При цьому позивач також посилається на правову позицію Верховного Суду, що зазначена у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, адміністративне провадження № К/9901/45484/18, згідно з якою наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів; Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Як стверджує позивач, в електронному повідомленні 27.06.2023 №951055 та в рішенні про коригування митної вартості відповідач не навів обґрунтованих доказів, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, отже, протиправно витребував додаткові документи, а тому в митниці було відсутнє право вчиняти наступні дії, спрямовані на коригування митної вартості товарів.

Разом з тим, зі змісту електронного повідомлення від 27.06.2023 №951055 та графи 33 оскаржуваного рішення митний орган дійшов висновку, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності, не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару (яка підлягає сплаті), а також щодо числових значень складових митної вартості, а саме:

- відповідно відомостей платіжних доручення та інструкції від 10.12.2021 № 343, від 03.05.2023 № 383 проведено оплату на загальну суму 85208 дол. США (11716,29 дол. США 73491,98 дол. США), а в графі 70 «деталі платежу» наявне посилання лише на контракт від 26.10.2021 № 1415;

- відповідно відомостей інвойса від 06.04.2023 № 3457/23 загальна вартість партії товару становить 37810,20 дол. США, з урахуванням знижки, - 37244,03 дол. США, а умовами оплати в інвойсі визначено попередня оплата у сумі 3741,68 дол. США та 33502,35 дол. США оплата протягом 30 днів від дати коносаменту.

Таким чином, станом на 23.06.2023 повинна бути 100 % оплата за поставку партії оцінюваного товару. Зважаючи на вищевикладене, сума оплати за платіжними дорученнями не відповідає загальній вартості партії оцінюваних товарів, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати суми оплати за зазначеними дорученням та інструкцією та фактично сплаченою ціною за партію оцінюваних товарів;

- надані платіжні доручення та інструкція від 10.12.2021 № 343, від 03.05.2023 № 383 є розрахунковими документами, які містять доручення платника для банку здійснити переказ визначеної в них суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача, тим самим без надання документально підтвердження від банка про їх виконання (відомостей банку про проведення платежу з рахунка покупця на рахунок продавця), зазначені платіжні доручення та інструкція не підтверджують документально заявлені митниці відомості про фактично сплачену ціну товару за партію оцінюваного товару;

- надані платіжні доручення та інструкція від 10.12.2021 № 343, від 03.05.2023 № 383 не містять підписи директора та бухгалтера підприємства, які є обов`язковими реквізитами для платіжних доручень та інструкцій та відсутність таких реквізитів є підставою для відмови банком у їх виконанні (перерахування коштів за платіжними дорученням/інструкцією).

Таким чином, декларантом митниці надано лише бухгалтерський документ, в той час як банківський платіжний документ, що стосується партії оцінюваних товарів декларантом не надано. Відповідно ч.2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, якщо рахунок сплачено, встановлює обов`язок декларанта надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Водночас, суд звертає увагу на те, що вказані розбіжності щодо оплати товарів та платіжних доручень стосуються умов оплати товарів, але розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №820/3767/16, адміністративне провадження №К/9901/18588/18.

Крім цього, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати за товари безпосередньо ціни та митної вартості товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Так само у пункті 1.3 Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, взятого до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 визначено, що «Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта».

Також за змістом електронного повідомлення від 27.06.2023 №951055 та графи 33 оскаржуваного рішення митний орган посилається як на підстави для витребування додаткових документів на наступні обставини, а саме в наданій копії митної декларації Індії № ЕХP/05765/2022-2023 зазначено посилання на рахунок фактуру від 05.04.2023 №3457/23, однак до митного оформлення подано рахунок від 06.04.2023.

Водночас, суд звертає увагу на те, що рахунок фактура (проформа інвойс) надається до митного оформлення лише у випадках, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу, що передбачено у п.3 ч.2 ст. 53 МК України. Оскільки товари у спірному випадку є об`єктом купівлі-продажу, проформа інвойс не подається до митного оформлення.

Самі по собі обставини ненадання документу не свідчать, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, як підстави, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України, для витребування додаткових документів.

Також зі змісту електронного повідомлення від 27.06.2023 №951055 та графи 33 оскаржуваного рішення митний орган посилається як на підстави для витребування додаткових документів на наступні обставини, а саме:

- для підтвердження заявлених витрат на транспортування до ввезення на митну територію України декларантом надано: договір про транспортно-експедиційне обслуговування від 20.09.2022 № 20/09/22 між ПП «Будпостач» та CMA CGM S.A.; довідки про витрати на транспортування від імені CMA CGM S.A від 22.05.2023 № 11/02 та №14/01; рахунки від 15.05.2023 № UAIM0382740 та №UFIM0124204 від імені CMA CGM S.A; платіжні інструкції від 19.05.2023 № 58, від 02.06.2023 № . За результатом співставлення заявлених митниці відомостей з відомостями, які містяться в зазначених вище документах встановлено:

-митницею встановлено відсутність відомостей в графі 21 ДМВ до митної декларації про вартість витрат на «навантаження, вивантаження, обробку», тим самим декларант не заявив митниці про вищезазначені витрати, які є обов`язковою складовою митної вартості відповідно до ч.10 статті 58 Митного кодексу України та повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені;

-митницею в графі 44 заявлено відомості про CMR від 17.06.2023 № 8655, але цей документ не надано до митного оформлення, який відповідно до ч. 2 статті 53, статті 335 Митного кодексу України є основним документом, який декларант надає митниці.

- відповідно відомостей коносамента від 20.04.2023 № CEI0286499, залізничної накладної від 06.06.2023 № 33947680 партія оцінюваного товару надійшла з Індії в контейнері, за маршрутом порт Mundra Індія-порт Гданськ (Польща), Гдиня (Польща) Глівице (Польща) - Мостиська (Україна). Відповідно відомостей коносамента від 20.04.2023 № CEI0286499 вартість фрахту підлягає оплаті в Гдиня (Польща).

Разом з тим, відповідно відомостей довідок про витрати на транспортування № 14/01, №11/02, від 22.05.2023; рахунків від 15.05.2023 № UAIM0382740 та №UFIM0124204, зазначені в них витрати на транспортування стосуються маршруту Mundra Індія - Гданськ-Мостиська (Україна)-Тернопіль (Україна).

Таким чином, з урахуванням дійсного маршруту транспортування партії оцінюваних товарів порт Mundra Індія-порт Гданськ (Польща), Гдиня (Польща) Глівице (Польща) - Мостиська (Україна), в наданих декларантом документах на підтвердження витрат на транспортування відсутні відомості про вартість витрат на транспортування на відрізку маршруту від Гданськ-Гдиня (Польща)- Глівице (Польща) - Мостиська (Україна), у тому числі щодо вартості витрат на навантаження/вивантаження в порту Гданськ (Польща), а також витрат пов`язаних із навантаженням/вивантаженням партії оцінюваних товарів в з/д транспорт в Глівице (Польща).

Декларантом не заявлено митниці відомості про вартість витрат на транспортування за відрізком маршруту Гданськ-Гдиня (Польща)- Глівице (Польща), а також про вартість витрат на навантаження/вивантаження в порту Гданськ (Польща), а також витрат пов`язаних із навантаженням/вивантаженням партії оцінюваних товарів в з/д транспорт в Глівице (Польща), тим самим зазначені витрати не були додані декларантом до ціни товару, які є обов`язковою складовою митної вартості відповідно до ч.10 статті 58 Митного кодексу України та повинні додаватись до ціни товару (якщо не були до неї включені);

Враховуючи дійсний маршрут транспортування партії оцінюваних товарів порт Mundra Індія-порт Гданськ (Польща), Гдиня (Польща) Глівице (Польща) - Мостиська (Україна), декларантом не надано митниці товаротранспортний документ, на підставі якого здійснювалось транспортування партії оцінюваного товару на відрізку маршруту Гданськ (Польща), Гдиня (Польща) Глівице (Польща).

Таким чином, декларантом митниці не надано у повному обсязі документальне підтвердження відомостей про транспортування партії оцінюваних товарів до ввезення на митну територію України, за повним маршрутом транспортування, а також не надано у повному обсязі документальне підтвердження відомостей про вартість транспортно-експедиційних послуг, які є обов`язковою складовою митної вартості відповідно до ч.10 статті 58 Митного кодексу України, а документи є обов`язковими для надання митниці відповідно до статті 53, 335 Митного кодексу України.

-платіжна інструкція від 19.05.2023 № 58 виставлена на суму 21 236,99 дол. США, містить посилання лише на договір 20.09.2022 № 20/09/22, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати зазначену суму, яку доручено до сплати, з вартістю витрат на транспортування партії оцінюваних товарів, які були заявлені митниці.

Таким чином, наданий митниці платіжний документ неможливо ідентифікувати з партією оцінюваного товару (послуги).

Частина 2 статті 53 Митного кодексу України якщо рахунок сплачено, встановлює обов`язок декларанта надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (послуги);

- надані платіжні інструкції від 19.05.2023 № 58, від 02.06.2023 № є розрахунковими документами, які містять доручення платника для банку здійснити переказ визначеної в них суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача, тим самим без надання документально підтвердження від банка про їх виконання (відомостей банку про проведення платежу з рахунка покупця на рахунок продавця), зазначені платіжні інструкції не підтверджують документально заявлені митниці відомості про фактично сплачену ціну товару (наданої послуги).

-надані платіжні інструкції від 19.05.2023 № 58, від 02.06.2023 № не містять підписів директора та бухгалтера підприємства, які є обов`язковими реквізитами для платіжних інструкцій та відсутність таких реквізитів є підставою для відмови банком у їх виконанні (перерахування коштів за платіжними інструкціями).

Таким чином, декларантом митниці надано лише бухгалтерський документ, в той час як банківський платіжний документ, що стосується партії оцінюваних товарів (послуги) декларантом не надано.

Відповідно ч.2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, якщо рахунок сплачено, встановлює обов`язок декларанта надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (послуги).

Митний орган також вказав, що зважаючи на вищевикладене, у митниці наявні обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а саме надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару (яка підлягає сплаті). Заявлені митниці відомості про витрати транспортування партії оцінюваних товарів до ввезення на митну територію України не підтверджені документально у повному обсязі, а надані документи не містять всіх відомостей про числові значення всіх витрат про транспортування, навантажуння/вивантаження та які пов`язані з транспортуванням партії оцінюваних товарів до ввезення на митну територію України, які є обов`язковими складовими митної вартості та відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України повинні додаватись до ціни товару (якщо не були до неї включені)

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач надав митному органу довідку про транспортні витрати від 22.05.2023 №11/02, видану перевізником компанією CMA CGM S.A. (Марсель, Франція), згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 1 540,01 доларів США, а також довідку про транспортні витрати від 22.05.2023 №14/01, видану експедитором ТОВ «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» (Україна) згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 51 561,73 грн.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, адміністративне провадження № К/9901/5149/18.

Так само у пункті 14 Висновків Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2, визначено, що «…Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів».

При застосуванні методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій, та здійснення таргетингу згідно з Порядком здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.08.2015 за № 1021/27466, митний орган не встановив, що вказана у довідках про транспортні витрати вартість послуг на транспортування товарів за маршрутом порт Mundra Індія-порт Гданськ (Польща), Гдиня (Польща) Глівице (Польща) - Мостиська (Україна), що додана до ціни товарів, є заниженою.

Твердження митного органу про те, що митниці в графі 44 заявлено відомості про CMR від 17.06.2023 № 8655, але цей документ не надано до митного оформлення, який відповідно до ч. 2 статті 53, статті 335 Митного кодексу України є основним документом, який декларант надає митниці, спростовується відомостями у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.06.2023 №UA902080/2023/000041, виписаної відповідачем. У картці, як наданий документ, вказано автотранспортну накладну №8655 від 17.06.2023. До того ж, самі по собі обставини ненадання документу не свідчать про наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, для витребування додаткових документів.

Отже, у даній справі судом не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору.

Суд зазначає, що вказані митним органом розбіжності та недоліки не дають підстав для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не може бути підставою для витребування у позивача додаткових документів.

Судом також встановлено, що згідно з відомостями у графі 33 спірного рішення митний орган визначив митну вартість товару № 1 за резервним методом на рівні 2,52 дол. США/кг. Джерело інформації: товар № 1 - МД від 30.03.2023 № 23UA19U8.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, визначено, що у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Згідно з пунктом 3.2. Узагальнення, взятого до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2, суди повинні мати на увазі, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу».

У спірному рішенні не виконані вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, не вказані у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Крім цього, у спірному рішенні не наведено цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та не пояснив з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.

Отже, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладено у постанові від 19.06.2018 в справі № 826/6346/13 (№К/9901/36092/18).

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої декларантом митної вартості товару, судом не встановлено.

Натомість, доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що документами, поданими до митного оформлення товарів, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару міксери для фарби базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню.

Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у частині другої статті 53 Митного кодексу України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.

Відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі №21-91а12 та від 11.09.2012 у справі №21-262а12.

У відзиві на адміністративний позов відповідач повторив відомості, що зазначені у рішенні про коригування митної вартості товарів без спростування доводів адміністративного позову. У відзиві не викладені заперечення проти позову, не наведено пояснень чи заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.07.2023.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської митниці.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської митниці від 27.06.2023 №UA902080/2023/000007/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь ПП «Будпостач» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Черкаської митниці судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.