Справа № 240/12467/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/12467/23

категорія 112050000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивача) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 №18 від 23.12.2022 про виключення з квартирного обліку ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 на підставі ч.5 ст.40 Житлового кодексу України (подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік);

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 №3299 про виключення з квартирного обліку ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 на підставі ч.5 ст.40 Житлового кодексу України (подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 та дружину ОСОБА_2 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 08.11.2000, у першочерговій черзі з 23.08.2017 зі складом сім`ї дві особи та у позачерговій черзі з 25.02.2019.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що перебував на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 з 08.11.2000. Його було внесено до списку першочергового одержання житлових приміщень з 23.08.2017, а в списках позачергового одержання житлових приміщень з 25.09.2019. Однак рішенням об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформленої протоколом №18 від 23.12.2022, позивача та його дружину виключили з квартирного обліку з підстав надання недостовірної інформації про склад сім`ї та факт забезпечення у 2002 році члена сім`ї - сина ОСОБА_3 , двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 30,7 кв.м. На думку відповідача, успадкована сином позивача квартира свідчить про поліпшення житлових умов позивача, а тому відповідно до статті 30 Житлового кодексу УРСР виникла необхідність зняти його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення житловими приміщеннями у Військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач вважає рішення відповідача, в частині виключення з квартирного обліку протиправним. Пояснює, що квартира успадкована його сином, який ні на дату зарахування на квартирний облік, ні на дату виключення не перебував на квартирній черзі, крім того, він та його дружина, не отримували житло від держави та не приймали участі у приватизації будь-якого майна.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 прийнято до провадження справу та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача не скористався своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов.

Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду: № 01-36-В від 12.06.2023 (у період з 03.07.2023 до 21.07.2023), №01-53-в від 17.08.2023 (з 28.08.2023 - до 01.09.2023), №01-56-в від 31.08.2023 (08.09.2023) та №01-57-в від 12.09.2023 (18.09-19.09.2023), суддя Єфіменко О.В. перебувала у щорічній відпустці, тому розгляд даної справи судом відкладався.

Положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд вказує наступне.

Як свідчать матеріали справи позивач у період з 01.08.1990 до 21.11.2017 проходив службу у Збройних силах України, що підтверджується довідкою Новоград-Волинського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки №52 від 30.04.2021. Календарна вислуга позивача становить 27 років.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 05.03.2015 ОСОБА_1 є учасником бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕК №2 серії 12ААБ №025478 від 31.01.2018 та відповідним посвідченням серії НОМЕР_4 від 01.02.2018, які містяться в матеріалах справи.

Позивач разом з дружиною ОСОБА_2 , перебували на квартирному загальному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 з 08.11.2000, в списках першочергового одержання житлових приміщень з 23.08.2017, а в списках позачергового одержання житлових приміщень з 25.09.2019.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своє право на приватизацію житла не використали, що підтверджується довідками Управління житлово-комунального господарства енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №№316, 315 від 28.04.2021.

Рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленої протоколом №18 від 23.12.2022 та наказом наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 №3299 позивача та його дружину виключили з квартирного обліку, з підстав надання недостовірної інформації та полішення житлових умов.

За твердженнями відповідача, позивач під час подання рапортів щодо взяття його та його дружини на квартирний облік, безпідставно не надав інформацію про успадкування членом його сім`ї-сином ОСОБА_3 , двокімнатної квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 30,7 кв.м, відповідно до договору дарування квартири від 04.03.2002.

Позивач не погоджується із такими рішеннями відповідача та вважає їх протиправними, а тому за захистом порушених прав звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII), держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання ч.1 ст.12 Закону №2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Відповідно до п. 22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини (п. 24 Порядку № 1081).

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція № 380).

Пунктом 4 Інструкції № 380 встановлено, що за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності дим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових комісій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із урахуванням вимог вищезазначеної Інструкції.

Відповідно до п. 21 розділу 6 Інструкції №380 зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідні до п. 1 розділу 6 Інструкції № 380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Пунктом 1,5 частини 2 статті 40 Житлового кодексу України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення та у зв`язку із поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Отже, в контексті викладених норм, слід відмітити, що одними з підстав, наявність яких провокує зняття з квартирного обліку осіб, є поліпшення житлових умов та подання недостовірних відомостей особою під час подання заяви до Військової частини про взяття на квартирний облік.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, які вступили на військову службу за контрактом, зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на військову службу. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за попереднім місцем проживання.

Частиною 9 статті 12 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені в пункті 29 Порядку №1081, дія якого щодо залишення на обліку безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Пунктом 3 Порядку №1081 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

З системного аналізу норм Закону №2011-XII та Порядку №1081 відслідковується, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, залишаються на квартирному обліку до отримання ними житла, зокрема і в разі звільнення в запас чи відставку.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини виникли з приводу зняття, відповідно положень ст.40 Житлового кодексу України, позивача та його дружини з квартирного обліку з підстав надання недостовірної інформації про склад сім`ї та факт забезпечення їх сина - ОСОБА_3 двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 30,7 кв.м.

Позивач вважає рішення відповідача, в частині виключення з квартирного обліку протиправними. Пояснює, що його син, ні на дату зарахування на квартирний облік, ні на дату виключення з квартирної черги не перебував на квартирній черзі, при цьому, він та його дружина не отримували житло від держави та не приймали участі у приватизації будь-якого майна. Такі доводи підтверджуються матеріалами справи.

У свою чергу, доводи позивача полягають в тому, що квартира його батька після смерті, успадкована сином відповідно до договору дарування АЕР №266997 від 04.03.2002. Одночасно зазначає, що на квартирному обліку перебував лише з дружиною, тобто зі складом сім`ї дві особи, зокрема на квартирному загальному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 з 08.11.2000 (відповідно до судових рішень прийнятих у справі №285/3566/19), в списках першочергового одержання житлових приміщень з 23.08.2017 (відповідно до протоколу №16 від 23.08.2021) та в списках позачергового одержання житлових приміщень з 25.09.2019 (відповідно до протоколу №1202 від 25.02.2019).

23.12.2022 протоколом №18 засідання об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 гарнізонного будинку офіцерів, відділення Військової служби Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку та на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 позивач та його дружина зняті з квартирного обліку, у зв`язку із поліпшенням житлових умов, шляхом забезпечення житловими приміщеннями у Військовій частині НОМЕР_1 .

Однак, суд не погоджується із твердженнями відповідача про наявність підстав для зняття позивача та його дружини з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 , оскільки матеріали справи не містять відомостей про поліпшення їх житлових умов.

Як вже зазначалося підставами для прийняття оскаржуваного рішення слугував факт успадкування сином позивача квартири. На думку відповідача, встановлений факт свідчить про поліпшення житлових умов позивача, що є підставою для зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку Військової частини.

Вищевказані твердження відповідача суд вважає помилковими, оскільки прийняття спадщини є складовою здійснення права на спадкування і залежить від волі спадкодавця (при спадкуванні за заповітом) або в силу закону (спадкування за законом).

При цьому, однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, закріплене у статті 12 Закону №2011-XII, пунктом 9 якої визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Як свідчать матеріали справи, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 30,7 кв.м., успадковано сином позивача, тобто починаючи з 2002 року до часу прийняття відповідачем оскаржуваних рішень (грудень 2022 року) власником вказаного житла являється син позивача, який не перебував на квартирному обліку Військової частини, разом з позивачем та його дружиною.

Таким чином, вказана квартира належить третій особі, а не позивачу, а тому, станом на 22.12.2022 у житлово-побутової комісії не було підстав вважати, що житлові умови позивача поліпшились, внаслідок чого відпали підстави для надання йому іншого житлового приміщення.

З огляду на що, суд дійшов висновку, що отримання квартири у спадщину сином позивача, не можна визнати свідомим поліпшенням житлових умов безпосередньо позивача за сприянням держави.

При проведеному аналізі, суд дійшов висновку, що успадкування нерухомого майна, в тому числі і третьою особою, не може слугувати підставою для зняття з квартирного обліку особи, у зв`язку із поліпшення житлових умов, оскільки жодних дій з боку держави, спрямованих на поліпшення житлових умов особи не здійснено.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.01.2022 у справі №127/16861/20.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1, 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, пункт 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено у ході судового розгляду справи, зазначених вище принципів при прийнятті рішення житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 №18 від 23.12.2022 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 щодо виключення з квартирного обліку ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 на підставі п.5 ч.2 ст.40 Житлового кодексу України, дотримано не було, а тому такі підлягають скасуванню, а права позивача поновлення, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 та дружину ОСОБА_2 на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 з 08.11.2000, у першочерговій черзі з 23.08.2017 зі складом сім`ї дві особи та у позачерговій черзі з 25.02.2019.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями частини 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідача не відповідають критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали справи не містять в собі доказів понесення сторонами судових витрат, з огляду на що відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 №18 від 23.12.2022 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 №3299 про виключення з квартирного обліку ОСОБА_1 та його дружину - ОСОБА_2 , на підставі п.5 ч.2 ст.40 Житлового кодексу України.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 та його дружину - ОСОБА_2 на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 з 08.11.2000, у першочерговій черзі з 23.08.2017 зі складом сім`ї дві особи та у позачерговій черзі з 25.02.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 10 жовтня 2023 р.