Справа № 460/10797/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/10797/23 пров. № А/857/14083/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Обрізка І.М.,

Сеника Р.П..

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі № 460/10797/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також відповідач) з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 22.05.2023 просив суд визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2023 № 347948 та про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2023 № 347949.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані постанови винесені за відсутності фактів правопорушень. Позиція позивача мотивована тим, що працівника відповідача не дали права здійснювати перевірку позивача, оскільки направлення на перевірку не містить права на перевірку на дорозі Н-22. Вимірювання здійснено не повіреним засобом вимірювання, та позивач не здійснював перевезення вантажу в силу відсутності руху автомобіля. Відтак, прийняті постанови від 18.04.2023 № 347948 та № 347949 про стягнення штрафу є безпідставними та підлягають скасуванню.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, покликається на аналогічні доводи, які викладені у позовній заяві, а саме на відсутність у відповідача права на перевірку саме на дорозі Н-22, відповідно всі докази здобуті за наслідками протиправних дій відповідача не несуть жодних правових наслідків для позивача. Зазначає, що перевезення вантажу не відбувалося, а лише процес завершення вантажу.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним, прийнятим з дотриманням всіх норм чинного законодавства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 015715 від 17.02.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області 20.02.2023 о 12:26 год. було проведено рейдову перевірку на автодорозів Н-22 Рівненський район Рівненська область с. Понебель.

Під час рейдової перевірки 20.02.2023 транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM номерний знак НОМЕР_1 , виявлено порушення визначені ст. 34, 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме перевірник не забезпечив водія товаро-транспортною накладною, або іншим визначеним законодавством документом на вантаж; надання послуг з перевезення вантажів без ТТН з перевищенням габаритних обмежень, у зв`язку з чим складено акт перевірки № 3507630 від 20.02.2023.

Згідно з повідомленням про розгляд справи від 27.03.2023 позивача було повідомлено про розгляд справи на 04.04.2023 та надіслано копія Акту № 350763 від 20.02.2023.

У зв`язку із заявою представника позивача від 03.04.2023 розгляд справи було перенесено на 18.04.2023.

Згідно з повідомленням про розгляд справи від 11.04.2023 позивача було повідомлено про розгляд справи на 18.04.2023 та надіслано копія Акту № 350763 від 20.02.2023.

18.04.2023 відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №347949, якою на підставі частини 1 абзацу 3 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт у зв`язку з перевезенням вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», накладено на позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн.

18.04.2023 відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №347948, якою на підставі частини 1 абзацу 17 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у зв`язку з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу, накладено на позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі 51000 грн..

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вважав, що порушення процедури перевірки чи прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Саме по собі порушення процедури перевірки чи прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Суд вважав, що проведення перевірки та прийняття спірних постанов відповідачем, не впливають на суть спірних рішень, тобто не є підставою для їх зміни, а відтак відхилив вказані твердження позивача, та вважав зазначені порушення неістотними і такими, що не впливають на зміст рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною сьомою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III) передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Згідно з частинами чотирнадцятою та сімнадцятою статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

В силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

В пункті 15 Порядку 1567 визначено, що під час рейдової перевірки перевіряються, зокрема наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Перевіряючи правомірність дій та рішень посадових осіб Укртрансбезпеки, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 цього Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно із Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, під терміном «перевізник» слід розуміти фізичну або юридичну особу - суб`єкта господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Відповідно до п.11.1 цих Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

В акті проведення перевірки №350763 від 20.02.2023 контролюючим органом зроблено висновок, а саме перевірник не забезпечив водія товаро-транспортною накладною, або іншим визначеним законодавством документом на вантаж, що стало підставою для прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №347949.

Позивач для підтвердження своїх доводів надав суду товарно-транспортну накладну, проте таку не було пред`явлено перевіряючим особам під час перевірки, не було надано до заперечень на акт перевірки.

В свою чергу, доводи позивача про наявність під час перевірки у водія документів на вантаж, не підтверджені жодними доказами.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність у водія товаро-транспортної накладної, або іншого визначеного законодавством документу на вантаж під час перевірки, оскільки в акті перевірки не зазначено, що такі надавались для перевірки і водій, ознайомлюючись з актом, цього факту не заперечив та пояснень з цього приводу не надав.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

З огляду на вищевикладене, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2023 № 347949 є законною та скасуванню не підлягає.

Щодо протиправності постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2023 № 347948, а саме щодо покликання апелянта на вимірювання рулеткою р/005, яка є неповіреною, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 № 412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

З матеріалів справи встановлено, що після отримання вантажу, на узбіччі дороги Н-22, біля кільця, в с. Карпилівка Рівненського району, Рівненської області виявилось, що даний вантаж не є габаритним і потребує дозвільних документів.

Обґрунтування позивача мотивовані тим, що водій після отримання вантажу чекав документи, а під час перевірки транспортного засобу не здійснювався його рух. Відтак відсутні, на думку позивача, підстави для застосування адміністративно-господарського штрафу, накладеного постановою №347948, за перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Приймання вантажу - подання вантажовідправником підготовленого для відправлення вантажу та товарно-транспортних документів перевізнику з наступним навантаженням на транспортний засіб та оформлення документів про прийняття вантажу перевізником для відправлення; транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

За нормами Порядку № 1567, перевіркою на дорозі є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

З аналізу цієї норми слідує, що перевірка транспортного засобу дозволяється на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури, в тому числі під час його стоянки.

Наявними матеріалами справи не спростовується той факт, та позивач не заперечує, що дозвільних документів на перевезення вантажу, під час здійснення перевірки не було.

Крім того, станом на момент звернення до суду вказані дозвільні документи у позивача теж відсутні.

Щодо покликань апелянта на те, що під час перевірки транспортного засобу не здійснювався його рух, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи, а саме з фотокопій, встановлено, що вантажний автомобіль стояв на узбіччі автодороги з неподільним великогабаритним вантажем. Доказів того, що автомобіль не виїжджав на маршрут, позивачем не надано.

З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови від 18.04.2023 № 347948 про стягнення штрафу.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо неправомірності прийняття оскаржуваних постанов, позивач наголошував на тому, що відповідач діяв протиправно в силу відсутності права на перевірку позивача згідно направлення на перевірку № 015715 від 17.02.2023.

Однак, суд першої інстанції вірно зазначив, що порушення процедури перевірки чи прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури перевірки чи прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.04.2020 у справі №813/1790/18, що також враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 370 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі № 460/10797/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2023 року