Справа № 320/11489/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач, Управління Укртрансбезпеки) про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27 квітня 2021 року №240509.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не затверджена методика поосьових вимірювань транспортних засобів з рідким та сипучим вантажем або вантажем, який змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, а відтак результати вимірювання ваги транспортного засобу не можуть вважатися достовірними.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - апелянт, Укртрансбезпека) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що матеріалами справи підтверджується відповідність засобу вимірювальної техніки вимогам законодавства, а Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні вимагають розміщення вантажу таким чином, щоб вантаж не зміщувався під час руху. Підкреслює, що перевізник зобов`язаний розподіляти вантаж у межах гранично допустимого навантаження на вісь.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець та здійснює діяльність згідно КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт та 49.42 надання послуг перевезення речей (переїзду) (а.с. 10).

Позивачу на праві власності належить автомобіль SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом/контейнеровозом РАСТОN, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 9).

13 березня 2021 року на автомобільній дорозі М-06 "Київ-Одеса" о 08 годині 13 хвилин було здійснено зупинку для проведення перевірки транспортного засобу SCANIA/РАСТОN днз. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який належить позивачу, що здійснював перевезення вантажу (кукурудзи) за маршрутом м. Ніжин Чернігівської області (ТОВ "Велес Агро") до м. Чорноморська Одеської області (ТОВ "ІЗТ").

Після проходження габаритно-вагового контролю співробітниками Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було встановлено, що навантаження на строєну вісь транспортного засобу складає 25,87 т при нормативно допустимому 24 т. Таким чином, вагові параметри навантаження на строєну вісь перевищило на 7,79%.

За результатами контрольного зважування було складено акт від 13 березня 2021 року №271387, в якому зафіксовано надання послуг з перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень від 5 до 10% (а.с. 36).

У подальшому, як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було прийнято постанову №240509 від 27 квітня 2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8 500,00 грн до ОСОБА_2 за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10%, відповідальність за що передбачено абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 35).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 4, 29 Закону України "Про дорожній рух", ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги", ст. ст. 6, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон), Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі - Правила №30), Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок №879), суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність затвердженої методики та доказів перевищення маси автомобіля встановленим граничним нормативам ваги.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 48 Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно ст. 60 зазначеного Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про те, що відсутність встановленої методики зважування транспортних засобів із сипучим вантажем є підставою для скасування спірної постанови, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За правилами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно п. 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пунктом 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно п. п. 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Приписами пунктів 15-18, 20 Порядку № 879 регламентовано, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.

Згідно п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2013 року №1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Як було встановлено раніше, матеріали справи свідчать, що позивач здійснював перевезення великоваговим транспортним засобом з перевищення навантаження на строєну вісь 25,87 тон, дозволена маса 24 тони.

Викладене, з урахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів ст. 60 Закону свідчить, що відповідачем оскаржувана постанова винесена правомірно.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24 липня 2019 року у справі №803/1540/16 та від 31 липня 2019 року у справі №802/518/17-а.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ним перевозився подільний та сипучий вантаж (кукурудза), що, на його думку, звільняло його від обов`язку звертатися до уповноваженого органу Національної поліції за отриманням дозволу на рух, оскільки отримання дозволу на перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, в разі перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством більше 2 відсотків є законодавчо встановленим обов`язком перевізника в силу положень статті 48 Закону. При цьому, положення вказаного Закону не містять виключень до подільних вантажів (сипучих: зерно або наливних: бензин, бетон, тощо).

Судова колегія зауважує, що позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, а тому повинен використовувати в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.

При цьому відповідно до пункту 4 абзацу 2 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2%.

Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.

Проте за результатами габаритно-вагового контролю (зважування) транспортного засобу з вантажем в спірному випадку встановлено перевищення дозволеного навантаження на строєну вісь більш ніж на 7%, що перевищило допустиму похибку у 2%, передбачену для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом подільного (сипучого) вантажу.

З урахуванням зазначеного, доводи позивача щодо відсутності необхідності отримання дозволу при перевезенні подільного вантажу з перевищенням дозволеного навантаження, є необґрунтованими.

Що стосується аргументів ОСОБА_1 про те, що вантаж, який перевозився (кукурудза), є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час поосьового заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, що не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки автомобіль на ваги (під час зважування) заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №803/1540/16.

Посилання позивача, з яким погодився суд першої інстанції, на те, що відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування вагами, які не пройшли повірку та невідомо на якій підставі використовувалися відповідачем, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п. 19 Порядку №879, виключена з 08 вересня 2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на виключення п. 19 Порядку №879, наявність у терміні "вимірювання" посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене за своєю суттю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 серпня 2018 року у справі №820/1420/17 та відповідає правовій позиції цього ж суду, висловленій у постанові від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21.

До того ж, як вірно підкреслено апелянтом, пунктом 12.5 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до п. 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 20 травня 2020 року №П40М05904920, виданого Державним підприємство "Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", засіб вимірювальної техніки - ваги автомобільні електронні AR-WIM, заводський номер 0011094, виробництва фірми "ESIT", Туреччина, відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 "Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь" (а.с. 45). Указане свідоцтво чинне до 20 травня 2021, а відтак зважувальне обладнання правомірно використовувалося станом на 13 березня 2021 року.

Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду у справах №816/2329/13-а, №826/442/13-а, №821/597/17 судова колегія вважає помилковим, оскільки у них сформульований висновок щодо протиправності рішень, прийнятих за результатами проведених із порушенням процедури перевірок. Водночас у межах цієї справи такі порушення відсутні.

З приводу твердження позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про накладення на штрафу з огляду на неналежне його повідомлення про час та місце її розгляду колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У відповідності до пункту 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 27 Порядку №1567).

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення від 07 квітня 2021 року №25258/19.1/24-21 про розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм та стандартів щодо організації переведень автомобільним транспортом по акту №271387, який відбудеться 27 квітня 2021 року з 09:30 до 16:00 у приміщенні Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за адресою: м. Київ, пр-т. Науки, 57 (другий поверх, кабінет 10) (а.с. 46), ОСОБА_1 отримано 13 квітня 2021 року (поштове відправлення №328; а.с. 47-49), чим спростовується посилання позивача на порушення відповідачем порядку розгляду справи.

Таким чином, оскільки на розгляд справи позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце її розгляду, не з`явився, то 27 квітня 2021 року було правомірно прийнято оскаржувану постанову.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що Управлінням Укртрансбезпеки не було порушено процедуру розгляду справи про порушення, а ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів факту неналежного його повідомлення про час та місце розгляду справи.

Поряд з цим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу й на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01 березня 2018 року у справі №820/4810/17, згідно якої відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу можливості спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

З приводу аргументів позивача про те, що акт перевірки від 13 березня 2021 року №271387 було складено за його відсутності, судова колегія зазначає, що внесення в акт перевірки відомостей про водія, його посвідчення, а також свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів було об`єктивно неможливим без участі водія, який мав у розпорядженні відповідні документи та у позовній заяві не заперечував факт проведення габаритно-вагового контролю. Крім того, відмова від підписання акта перевірки фіксується відповідним записом посадової особи, що провела перевірку, у такому акті (п. 22 Порядку № 1567). І така відмова, як свідчить зміст акта перевірки від 13 березня 2021 року №271387, була зафіксована посадовими особами відповідача, що проводили перевірку. Будь-яких доказів на спростування цих обставин позивачем надано не було.

Твердження ОСОБА_1 про те, що оскільки після проведення габаритно-вагового контролю транспортний засіб не було затримано й останньому було дозволено продовжувати рух, то це свідчить про відсутність будь-яких порушень з боку позивача вимог чинного законодавства, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним.

Так, згідно п. 24 Порядку №879 після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

У свою чергу, за правилами п. 22 Порядку №879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судовою колегією враховується, що відповідачем у спірних правовідносинах є територіальний орган Укртрансбезпеки, а за приписами ст. 265-2 КпАП України затримувати транспортні засоби мають право виключно працівники уповноважених підрозділів Національної поліції.

Крім того, нездійснення затримання транспортного засобу за правилами статті 265-2 КпАП України та продовження дорожнього руху позивачем не може бути підставою для визнання спірної постанови протиправною.

Аналогічний за змістом висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №817/1051/16.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для застосування до підприємства санкцій за перевезення автомобільним транспортом вантажу з перевищенням показників ваги на строєну вісь, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити повністю.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

Є.В. Чаку