Справа № 380/19910/23
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 рокусправа № 380/19910/23
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Львівська, 659А/2, м. Городок, Львівська область, 81500; ), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Заступника начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з безпеки на транспорті Петейчук Володимира серії ПШ №016448 від 09.08.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу серії ПШ №016448 від 09.08.2023 є незаконною та такою, що винесена з порушенням чинного законодавства. Так, зазначає, що під час перевірки відповідач не врахував, що наявність у водія, який здійснює вантажні перевезення індивідуальної контрольної книжки водія або копії графіка змінності водіїв передбачена лише у тому випадку, якщо водій здійснює вантажні перевезення на вантажному автомобілі массою понад 3.5 тонн. В даному випадку здійснювалися вантажні перевезення на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Sprinter 310 CDI» повною масою 3.5 тонн. Додатково вказує, що позивача не було запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що у свою чергу позбавило позивача права відстояти свою позицію і надати необхідні докази та пояснення стосовно порушення, зафіксованого в акті перевірки. Таким чином, позивач вважає, що постанова серія ПШ №016448 від 09.08.2023 про застосування адміністративно-господарських штрафів є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 29.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у ході проведення перевірки було виявлено порушення ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема, на час перевірки, виявлено, що перевізник не забезпечив водія індивідуальною карткою водія або копією графіка змінності водіїв. Щодо доводів позивача про те, що останній не був запрошений на розгляд справи, відповідач зазначив, що повідомлення про розгляд справи направлено за адресою: вулиця Ярослава Мудрого, місто Львів, проте з ідентифікуючою ознакою Яворівський район, Львівська область та індексом 81070, що присвоєно поштовому відділенню, яке знаходиться у селищі міського типу Івано-Франкове. Факт направлення даного повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 19.07.2023 та списком рекомендованих відправлень №9342. Тобто, як зазначає відповідач, було допущено виключно технічну описку міста та вулиці, в той час як район, область та індекс були вказані правильно, а тому оператор поштового відділення повинен був направити вищевказане повідомлення до відділення, якому присвоєно індекс 81070, а не 79016. Натомість, відповідач наголошує, що на нього не покладено обов?язок контролю за процесом відправлення та контролю за отриманням поштової кореспонденції після подачі до поштового відділення. Також, відповідач вказує на помилковість доводів позивача відносно того, що вимоги законодавства щодо фіксування інформації про режим праці та відпочинку водіїв не розповсюджуються на транспортні засоби повною масою 3,5 тон. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

21.06.2023 уповноваженими особами Укртрансбезпеки, на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку №000310 від 16.06.2023 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

У ході проведення вказаної перевірки зупинено транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

У відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_2 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки:

- посвідчення водія серії НОМЕР_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_5 , серії НОМЕР_3 ;

- видаткову накладну №PH23-005984 від 20.06.2023.

За результатами перевірки складено Акт №009788 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.06.2023, яким зокрема встановлено, таке: під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказ МТЗУ №340 від 07.06.2010, під час перевезення вантажу відповідно до ВН №PH23-005984 від 20.06.2023 перевізник не забезпечив водія чинною оформленою індивідуальною контрольною книжкою водія або копією графіка змінності водіїв, чим порушено ст. 48 3акону України «Про автомобільний транспорт». У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзацом 3 частиною 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме у водія відсутня індивідуальна контрольна книга водія та копія графіка змінності водіїв.

У акті зазначено пояснення водія про причини порушень: «водій забув індивідуальну контрольну книгу водія». Водій з актом ознайомлений. Водій акт підписав.

Повідомлення про розгляд адміністративної справи, яке зареєстроване у електронній системі документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 18.07.2023 за №53781/31/24-23 містить наступну адресу отримувача: 81070, Львівська область, Яворівський район, місто Львів, вулиця Я. Мудрого. Факт направлення даного повідомлення підтверджується фіскальним чеком AT «Укрпошта» від 19.07.2022 та списком рекомендованих відправлень №9342.

Згідно списку рекомендованих відправлень АТ «Укрпошта»: відправлення №433 направлено ФОП ОСОБА_1 на адресу: м. Львів, 79016.

Згідно трекінгу відправлень на офіційному веб-сайті Укрпошта https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html рекомендований лист за номером 433, що відправлений позивачу 19.07.2023, прибув 20.07.2023 у відділення №79016, 21.08.2023 відбулося повернення за зворотною адресою у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання, а 29.08.2023 відправлення вручено у м. Городок, відділення №81500.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 09.08.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ016448, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано відповідальність, передбачену абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку, відповідно до вимог законодавства України здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, ваги транспортного засобу та інших обставин.

Відповідно до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 (далі - Положення) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до п. 6.2 Положення облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Згідно з п. 6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

У відповідності до п. «а» ч.1 ст.10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 «Про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті» (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно з ч.3 ст.10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п. «а» ч.1 ст. 10 вказаної Конвенції, на думку суду, є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення вантажів автомобілями з повною масою понад 3,5 тон, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №823/1199/17, від 10.05.2019 у справі №816/124/17, від 29.08.2019 у справі №823/5035/15, в яких зокрема аналізувалося співвідношення п. 6.1 та 6.3 Положення №340.

Так, зі змісту вказаних постанов Верховного Суду можна зробити висновок, що п. 6.3 Положення №340 фактично застосовується незалежно від того, чи підпадає автомобіль під ознаки, встановлені у п. 6.1 Положення.

При цьому, щодо доводів позивача про те, що пункт 6.3 Положення № 340 не поширює свою дію на спірні правовідносини, оскільки транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_5 , має повну масу рівно 3,5 тонн, відтак він не зобов`язані бути облаштовані тахографами, а водій, який керує таким автомобілем, не повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія чи мати копію графіка змінності водіїв, є помилковими, оскільки пункт 6.3 Положення покладає на водія, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, обов`язок вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №823/5035/15 у схожих правовідносинах.

Так, з матеріалів справи судом вище встановлено, що в ході проведення перевірки, посадовими особами відповідача було зупинено транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

У відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_2 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки:

- посвідчення водія серії НОМЕР_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_5 , серії НОМЕР_3 ;

- видаткову накладну №PH23-005984 від 20.06.2023.

За результатами перевірки складено Акт №009788 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.06.2023, яким зокрема встановлено, таке: під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказ МТЗУ №340 від 07.06.2010, під час перевезення вантажу відповідно до ВН №PH23-005984 від 20.06.2023 перевізник не забезпечив водія чинною оформленою індивідуальною контрольною книжкою водія або копією графіка змінності водіїв, чим порушено ст. 48 3акону України «Про автомобільний транспорт». У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзацом 3 частиною 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме у водія відсутня індивідуальна контрольна книга водія та копія графіка змінності водіїв.

При цьому, водій у вказаному акті надав пояснення, в яких зазначив, що забув індивідуальну контрольну книгу водія.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на ТЗ, який належить позивачу, без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія, то оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірною та не підлягає скасуванню.

При цьому, щодо аргументів позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає наступне:

У відповідності до частин четвертої - п`ятої статті 60 Закону «Про автомобільний транспорт» розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (далі - Порядок №1567, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (п.26 Порядку №1567).

Згідно з пунктом 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Отже, з правового аналізу зазначених норм права слідує, що суб`єкт господарювання повідомляється про розгляд справи про порушення законодавств про автомобільний транспорт або особисто під розписку або рекомендованим листом із повідомленням, який скеровується за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання). При цьому, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт законодавцем передбачена можливість розгляду такої справи за відсутності такого суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що відповідачем справді порушено право позивача на участь у розгляді справи, оскільки хоч повідомлення й було відправлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте було допущено технічну описку в назві міста та вулиці, у зв`язку з чим вказане повідомлення про розгляд справи не було вручене позивачу.

Разом з тим, суд враховує, що звертаючись в суд позивач не навів жодних доводів які б доводили відсутність допущених водієм порушень вимог законодавства у сфері безпеки на транспорті.

Аргументи позивача фактично зводяться до неможливості застосування до нього п. 6.3 Положення №340 та відсутності обов`язку в його водія вести індивідуальну контрольну книжку водія чи мати копію графіка змінності водіїв, що спростовано судом вище.

При цьому, ні позивач, ні його водій на час перевірки не заперечували відсутності вказаних документів. Таким чином, на переконання суду, присутність позивача при розгляді справи жодним чином не могла вплинути на прийняття оскаржуваної постанови.

Суд зазначає, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не довів наявності таких порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних рішень, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності, доказів зворотного суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна