Справа № 500/1840/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1840/23 пров. № А/857/12840/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
Кухтея Р. В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 500/1840/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій,

місце ухвалення судового рішення м. Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції Подлісна І. М.
дата складання повного тексту рішення 01 червня 2023 року
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Сливка Любомира Михайлівна звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 500/1840/23 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області щодо не зарахування ОСОБА_1 із 05.04.2023 до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: 1 року 10 місяців 29 днів навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф. Е. Дзержинського та 2 років 4 місяців 00 днів періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 із 05.04.2023 до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: 1 року 10 місяців 29 днів навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф. Е. Дзержинського та 2 років 4 місяців 00 днів періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за стаж роботи більше 20 років:

- 1 рік 10 місяців 29 днів навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф. Е. Дзержинського;

- 2 роки 4 місяці 00 днів період проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, з врахуванням стажу роботи, що дає судді право на відставку і дає право на збільшення грошового утримання судді за стаж роботи більше 20 років та врахувати даний період у загальний стаж для нарахування грошового утримання із 05 квітня 2023 року, який складає 34 роки 4 місяці 17 днів:

- половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф. Е. Дзержинського (1 рік 10 місяців 29 днів);

- період стажу, який дає право на заняття посади судді (2 роки 4 місяці 00 днів), що передувало призначенню на посаду судді в органах внутрішніх справ на посадах слідчого і також дає право на збільшення грошового утримання судді за стаж роботи більше 20 років, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що є безпідставними вимоги позивача про зарахування до стажу роботи на посаді судді період стажу в органах внутрішніх справ на посадах слідчого та половину строку навчання за денною формою навчання, оскільки статтею 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено вичерпний перелік робіт на посадах, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, а тому вказані періоди навчання та стаж роботи на посадах слідчого не зараховано до стажу роботи на посаді судді

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлена шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідачів щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання - 1 року 10 місяців 29 днів та періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого - 2 років 4 місяців 00 днів, є неправомірними та такими, що порушують її конституційні права, передбачені ст. 92, 146 Конституції України. Відтак, вказаний період підлягає зарахуванню до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та збільшення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , рішенням дванадцятої сесії двадцять першого скликання Тернопільської обласної ради народних депутатів від 12 лютого 1993 року обрана народним суддею Тернопільського міського народного суду.

Постановою Верховної Ради України від 19 червня 2003 року № 1016 - IV обрана на посаду судді Тернопільського міського суду Тернопільської області безстроково. Указом Президента України від 23 березня 2004 року № 358/2004 переведена на роботу на посаді судді до новоутвореного Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя за № 278/0/15-23 від 30 березня 2023 року задоволено заяву позивача та звільнено її з посади судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у відставку.

Наказом за № 72-К від 03 квітня 2023 року 04 квітня 2023 року позивача відраховано зі штату суду на підставі рішення Вищої ради правосуддя за № 278/0/15-23 від 30 березня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку».

05 квітня 2024 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

18 квітня 2023 року у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області (сервісний цент №11 на вул. Миколи Лисенка, 1, м. Тернопіль) їй надали інформацію, згідно із якою органом ПФУ 19195 12.04.2023, мені із 05.04.2023 призначене довічне грошове утримання судді у відставці, із розрахунку стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 30 років 1 місяць 24 дні, тобто лише із розрахунку стажу перебування на посаді судді, без зарахування до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: 1 року 10 місяців 29 днів навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф. Е. Дзержинського та 2 років 4 місяців 00 днів періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого.

На письмові звернення позивача до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 18.04.2023 та від 19.04.2023, 03 травня 2023 позивач отримала письмову відповідь, згідно із якою відповідач посилається на те, що «Відповідно до частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді. Позивача повідомлено, що з 05.04.2023 їй виплачується довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при стажі роботи на посаді судді 30 років 01 місяць 24 дні в розмірі 70 відсотків суддівської винагороди. Статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних удів України, державного арбітра колишнього державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України ; члена Вищої ради правосудді, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітражах у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Застосування норм статті 137 Закону № 1402 при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено, отже підстави для розрахунку стажу на посаді судді, який дає право на відставку та зарахування до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини періоду навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф. Е. Дзержинського періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого, - відсутні.»

Не погодившись і з таким обчисленням розміру її стажу, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно із статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статус судді у відставці регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VІІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у частині третій статті 142 Закону №1402-VIII, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи.

Згідно із статтею 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом № 1402-VIII дані правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно враховано судом першої інстанції, на час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді складав 30 років 1 місяць 24 дні.

Також, як убачається із витягу з послужного списку, засвідченого заступником голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області, вбачається, що ОСОБА_1 з 31 липня 1990 року по 1 жовтня 1991 року працювала на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Кременецького районного виконавчого комітету Тернопільської області, а з 1 січня 1992 року по 1 березня 1993 року - на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ міста Тернополя. Період проходження мною служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого загалом становить 2 роки 4 місяці (а.с.29).

Згідно із частиною першою статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі Указ №584/95) та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно із статтею 1 Указу №584/95 (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01.01.2012), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до сформованої практики Верховного Суду період проходження строкової військової служби, навчання в інституті, роботи на посаді слідчого підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №127/20301/17, 11 листопада 2020 року у справі №243/4501/17, 23 червня 2022 року у справі №420/1987/21 тощо.

Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів. Невключення його до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 березня 2023 року у справі №280/2167/21.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується за умови роботи на посаді судді не менше 10 років половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого.

Тобто, такий стаж безпідставно незарахований відповідачем до стажу позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

При цьому, неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 9 листопада 2018 року у справі №559/443/17, 2 квітня 2019 року у справі № 607/8578/17, 14 березня 2019 року у справі №490/7796/17, 13 травня 2020 року у справі №242/1890/17 тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 500/1840/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос