Справа № 300/4424/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4424/21 пров. № А/857/11704/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у справі за її позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 16 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі ГУ ДПС) від 27 квітня 2021 року №002548/0706 про застосування до неї штрафних санкцій у сумі 31992,00 грн на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі ПК) і пункту 7 статті 17, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у справі № 300/4424/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ФОП ОСОБА_1 , яка перебуває на загальній системі оподаткування, зобов`язана ввести облік товарних запасів у порядку, визначеному законодавством. Відповідачем встановлено проведення позивачем розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО) без використання режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів. Тому підстав для визнання протиправним та скасування в цілому ППР від 27 квітня 2021 року №002548/0706 немає.

У апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що викладені у рішенні суду висновки, не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції взяв до уваги надані контролюючим органом дані з підсистеми почекової інформації РРО, однак не врахував, що інспектор відповідача отримав під час купівлі товару оригінал чеку, який є єдиним належним та допустимим доказом, і за оцінкою якого можна робити висновки про те чи чек був повним чи не повним, чи мала місце технічна несправність апарату РРО при друку. Тому суд неправильно оцінив докази, дослідив витяги із Підсистеми почекової інформації РРО замість оцінки оригіналу чеку, який був виданий продавцем інспектору податкової служби.

Щодо відсутності первинних документів на товар на час перевірки та відсутність доказів ведення обліку товарів, наподягає на тому, що на час проведення перевірки Івано-Франківська область перебувала в «червоній зоні» карантинних обмежень COVID-19, а тому вважає перевірку незаконною, оскільки було порушене її право, передбачене підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК, бути присутнім під час проведення перевірки. Відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не є підставою для застосування до платника фінансової санкції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи посадовими особами ГУ ДПС було проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якої 01 квітня 2021 року складено акт (довідку) фактичної перевірки №09009, зареєстрований за №1790/09/15/РРО/ НОМЕР_1 .

У вказаному акті працівниками контролюючого органу зроблено висновок про встановлення під час перевірки у діяльності ФОП ОСОБА_1 порушень вимог пунктів 11, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, пункту 177.10 статті 177 ПК та наказу Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 «Про затвердження форми книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення», а саме:

- проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів;

- порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу товарів, необлікованих у встановленому порядку, вартістю 13446,00 грн.

Перевірка була проведена у присутності продавця позивачки ОСОБА_2 , яка допустила працівників відповідача до проведення перевірки, будь-яких зауважень (заперечень) до акту перевірки не виклала, від підпису та отримання другого примірника акту фактичної перевірки відмовилася, про що посадовими особами відповідача було складено акт від 01 квітня 2021 року №311.

На підставі висновків зазначеного акту фактичної перевірки ГУ ДПС 27 квітня 2021 року було прийнято ППР №002548/0706, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК і пункту 7 статті 17, статті 20 Закону №265/95-ВР до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в загальному розмірі 31992,00 грн. Вказане ППР направлено на адресу позивачки та отримано нею 06 травня 2021 року.

ФОП ОСОБА_1 17 травня 2021 року оскаржила ППР ГУ ДПС від 27 квітня 2021 року №002548/0706 до Державної податкової служби України у адміністративному порядку, однак рішенням про результати розгляду скарги від 12 липня 2021 року №15826/6/99-00-06-03-02-06 таку було залишено без задоволення, а оскаржуване рішення відповідача без змін.

Відтак, ФОП ОСОБА_1 звернулася за оскарженням ППР ГУ ДПС від 27 квітня 2021 року №002548/0706до адміністративного суду із позовною заявою, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК).

Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

За правилами пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 ПК фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Доводи апелянта про незаконність проведеної ГУ ДПС фактичної перевірки, результати якої оформлено актом (довідкою) фактичної перевірки від 01 квітня 2021 року №09009, через порушення працівниками відповідача приписів статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки наявність такого правопорушення не підтверджена відповідним рішенням про притягнення їх до адміністративної відповідальності. При цьому наявність карантинних обмежень через поширення COVID-19 не перешкоджало проведенню фактичної перевірки діяльності магазину ФОП ОСОБА_1 , як і діяльності такого закладу торгівлі.

Приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК передбачено право платника податку бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом із тим, відсутність ФОП ОСОБА_1 не створювала правові перешкоди працівникам контролюючого органу у проведенні фактичної перевірки її магазину при допуску їх до такої продавцем позивачки.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом №265/95-ВР. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Пунктом 11 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР:

фіскальний режим роботи - це: режим роботи опломбованого належним чином реєстратора розрахункових операцій, який забезпечує безумовне виконання ним фіскальних функцій; режим роботи програмного реєстратора розрахункових операцій, зареєстрованого у реєстрі таких реєстраторів, що забезпечує реєстрацію розрахункових документів на фіскальному сервері контролюючого органу відповідно до цього Закону.

фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний фіскальний звітний чек) реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час створення якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься відповідно до фіскальної пам`яті реєстратора розрахункових операцій або фіскального сервера контролюючого органу.

Пунктом 7 статті 17 Закону №265/95-ВР передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

У акті фактичної перевірки від 01 квітня 2021 року №09009 зазначено, що 05 січня 2021 року та 14 січня 2021 року позивачем проводилася реалізація підакцизних товарів без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД, чим порушено пункт 11 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Такі висновки підтверджується відповідачем з посиланням на інформацію із Підсистеми почекової інформації РРО системи збору і зберігання звітних даних, діяльність якої регламентовано наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 2012 року №1057, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2012 року за №1743/22055.

Згідно із вказаною інформацією мала місце передача інформації із РРО (фіскальним номером 9982 та 100118 ) про оформлення фіскальних чеків на реалізацію вина «Віла Крим Біле» в тарі (за одиницю) місткістю 0,75л 05 січня 2021 року о 18 год 30 хв на суму 65,00 грн (1 шт.), 14 січня 2021 року о 18 год 12 хв на суму 65,00 грн (1 шт.) без інформації щодо коду УКТ ЗЕД реалізованого товару.

Позивачем не надано будь-яких доказів на спростування вказаних висновків контролюючого органу, а також доказів про некоректну роботу (функціонування) реєстратора розрахункових операцій чи формування ним у спірний період відомостей із помилковими даними щодо фіксації та/або занесення неточної (помилкової) інформації щодо фіскальних чеків.

Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у відсутності підстав ставити під сумнів витяги із Підсистеми почекової інформації РРО системи збору і зберігання звітних даних.

При цьому апеляційний суд наголошує, що передбачений приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не звільняє позивачку від необхідності довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення на доводи відповідача у справі з урахуванням положень частини 1 статті 77 цього Кодексу.

Тому слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про підтвердження у ході судового розгляду справи проведення позивачкою розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів, а отже правомірність накладення за таке порушення штрафної санкції у сумі 5100,00 грн.

При наданні оцінки вирішенню судом першої інстанції позовних вимог щодо протиправності оспорюваного ППР у частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у сумі 26892,00 грн, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з відомістю (додаток №3) про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 23 березня 2021 року при перевірці магазину позивачки контролюючим органом було виявлено необлікований товар на суму 13446,00 грн (а.с. 37-39).

Як передбачено приписами податкового законодавства, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2. пункту 16.1 статті 16 ПК) та забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (підпункт 16.1.12 пункту 16.1. статті 16 ПК).

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За правилами пункту 177.10 статті 177 ПК у редакції на час спірних правовідносин фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет. Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу на виконання приписів пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно із приписами частини 1 статті 20 Закону №265/95-ВР у редакції на час спірних правовідносин до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому відповідно до матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування.

Як свідчать матеріали справи, підставою для застосування до позивача штрафних санкцій у цій частині стало порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку за встановленою формою, загальною вартістю 13446,00 грн.

Згідно із приписами абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що вказана норма вимагає від суб`єкта господарювання надавати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), та вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку, зокрема Книги обліку доходів і витрат є, накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей є порушенням встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

ФОП ОСОБА_1 наполягала на тому, що нею належно велась Книга обліку доходів і витрат.

Разом із тим, суд першої інстанції слушно зауважив, що зі змісту вказаної Книги не можливо встановити чи придбавалися позивачкою товари, щодо яких у акті наявний висновок про відсутність їх обліку за місцем реалізації, та відповідно чи були понесені витрати на їх придбання, що свідчить про відсутності обліку товару у відповідності до вимог законодавства.

При цьому первинні документи на підтвердження придбання/походження товару нею не були подані ні під час проведення перевірки, ні при розгляді скарги від 17 травня 2021 року відповідно до пункту 44.6 статті 44, пункту 86.7 статті 86 ПК.

Таким чином, виходячи із наведених обставин апеляційний суд вважає, що ФОП ОСОБА_1 не надала контролюючому органу належних доказів ведення обліку товарів, які реалізовано, що в свою чергу унеможливило перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення ним продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням приписів статті 20 Закону №265/95-ВР до позивачки контролюючим органом правомірно було застосовано фінансову санкцію у розмірі 26892,00 грн, виходячи із подвійної вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації.

Доводи, на які посилається скаржник, на думку апеляційного суду, є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог діючого законодавства.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у справі № 300/4424/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк