Справа № 460/51623/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/51623/22 пров. № А/857/10091/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Затолочного В.С., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року (суддя Поліщук О.В., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Рівненській області у грудні 2022 року звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з фізичної особи платника податків до бюджету податковий борг у сумі 14515,74 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за відповідачем обліковується заборгованість по податках і зборах в загальній сумі 14515,74 грн. Вказана заборгованість виникла в результаті несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки. З метою погашення боргу позивачем була сформована та направлена відповідачу податкова вимога, проте сума боргу залишилась несплаченою.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. Вказує, що згідно з даними інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України відповідач проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно інтегрованої картки платника податків за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості в загальній сумі 14515,74 грн.

Дана заборгованість виникла за результатами контрольно-перевірочної роботи та застосованих штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями № 191495-13 від 23.06.2017, № 191494-13 від 23.06.2017, № 0-1709 від 18.04.2018, № 0-1709 від 18.04.2018, № 0-1709 від 17.05.2019, № 0269577-5-13-1709 від 17.05.2019, № 0-1709 від 15.04.2020, № 0-1709 від 15.04.2020, № 0-1709 від 10.02.2021, № 0-1709 від 10.02.2021.

На підтвердження наявності заборгованості за відповідачем Головним управлінням ДПС у Рівненській області надано розрахунок податкової заборгованості по нарахованих (донарахованих) сумах згідно карток особових рахунків ОСОБА_1 .

У зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань, позивачем 10.01.2019 було винесено податкову вимогу форми Ф № 1605-50, яку надіслано платнику податків.

Зазначена заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачена, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач повідомляв контролюючий орган про зміну податкової адреси, місця проживання чи місця перебування, або ж будь-яких інших доказів, з яких можливо було пересвідчитись у тому, що останнім місцезнаходженням відповідача, є адреса, на яку направлялась вимога про сплату боргу.

Стаття 67 Конституції України передбачає обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі - ПК України) передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Грошове зобов`язання платника податків відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з матеріалами справи, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості в загальній сумі 14515,74 грн за податковий період 2017, 2018, 2019 та 2020 років.

У зв`язку з виникненням у відповідача вказаного податкового боргу Головне управління ДФС у Рівненській області 10 січня 2019 року сформувало податкову вимогу № 1605-50.

Згідно із підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, стягненню податкового боргу передує процедура узгодження грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відповідно до пунктів 3, 6 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції, чинній на час прийняття податкових повідомлень-рішень та надіслання відповідачу податкової вимоги) (далі - Порядок № 1204), податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 1204 податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Отже, приписами ПК України визначено, що податкові повідомлення-рішення та податкові вимоги надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації.

Згідно з матеріалами справи, податкові повідомлення-рішення № 191495-13 від 23.06.2017, № 191494-13 від 23.06.2017, № 0-1709 від 18.04.2018, № 0-1709 від 18.04.2018, № 0-1709 від 17.05.2019, № 0269577-5-13-1709 від 17.05.2019, № 0-1709 від 15.04.2020, № 0-1709 від 15.04.2020, № 0-1709 від 10.02.2021, № 0-1709 від 10.02.2021 та податкова вимога форми «Ф» від 10.01.2019 № 1605-50 надсилалися відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 .

Надіслані відповідачу конверти з податковими повідомлення-рішеннями неодноразово поверталися до відправника з відміткою «неповна адреса».

Також, при зверненні до суду з позовом позивач адресою відповідача зазначив: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було надіслано запит до Управління ДМС у Рівненській області щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача та інших персональних даних, що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області надано відповідь, відповідно до якої зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 28.07.1990 є: АДРЕСА_1

Тому, з 28.07.1990 та до моменту звернення позивача до суду з даним позовом ОСОБА_1 зареєстрований за зазначеною адресою.

Податкові повідомлення-рішення та податкова вимога надіслана контролюючим органом ОСОБА_1 на іншу адресу - АДРЕСА_1 , в той час як матеріали справи не містять доказів проживання та/або перебування відповідача за вказаною адресою.

Доводи апелянта про недобросовісну поведінку платника податків у зв`язку з неповідомленням про зміну місця реєстрації відхиляються колегією суддів, оскільки як вбачається з вищенаведеного, відповідач не змінював місця реєстрації з 28.07.1990 та до моменту звернення позивача до суду.

Поряд з цим, слід зазначити що у м. Костопіль відсутня вулиця Харити Кононеко, а відтак контролюючим органом допущена помилка при зазначенні адреси відповідача.

Більше того, в матеріалах справи відсутнє повідомлення про вручення, яке є належним та допустимим доказом надіслання позивачем податкової вимоги та податкового повідомлення рішення.

Таким чином, позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач повідомляв контролюючий орган про зміну податкової адреси, місця проживання чи місця перебування, або ж будь-яких інших доказів, з яких можливо було пересвідчитись у тому, що останнім місцезнаходженням відповідача, є адреса, на яку направлялась вимога про сплату боргу.

Згідно з висновками Верховного Суду, які висловлені в постанові від 12 липня 2022 року по справі № 160/7345/20, у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.

Апеляційний суд резюмує, що сума, яка заявлена до стягнення не є узгодженою, позовні вимоги заявлені передчасно, у позивача не виникло право звернення до суду відповідно до норм Податкового кодексу України.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року в справі №460/51623/22- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. С. Затолочний
М. А. Пліш