Справа № 160/3144/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2023 року Справа № 160/3144/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВрони О. В.
за участі: секретаря судового засіданняНосенко К.В.
представника позивача представника третьої особи Шаровського С.А. Матвєєнко Г. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 №72; наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 №93;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за час перебування на лікуванні, внаслідок отриманої бойової травми 24.02.2022 за період з 24.02.2022 по 28.04.2022;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за весь час вимушеного прогулу, за період з 29.04.2022 по 31.01.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем протиправно з порушенням законодавства були прийняті накази, внаслідок яких було зупинено виплату грошового забезпечення для позивача, зокрема виплату грошового забезпечення за час перебування на лікуванні і за час вимушеного прогулу. Відповідачем не надано доказів проведення відносно ОСОБА_1 службового розслідування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №160/3144/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
09.03.2023 електронною поштою від Міністерства оборони України надійшли пояснення.
Третя особа просить відмовити у задоволенні позовної заяви, зазначивши, що Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.
ОСОБА_1 не проходить військову службу в апараті Міністерства оборони України, не зарахований до списків військовослужбовців апарату Міністерства оборони України.
Стосовно проходження служби кадрові рішення, видання документів відносно військовослужбовця покладено та приймаються саме військовою частиною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 зупинено провадження в адміністративній справі №160/3144/23 до надання відповідачем відзиву на позовну заяву, наказів командира Військової частини НОМЕР_1 №72 від 11.03.2022 і №93 від 22.03.2022 щодо ОСОБА_1 , результатів службового розслідування відносно солдата ОСОБА_1 по факту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 тощо , але не довше ніж на 30 днів з дня отримання цієї ухвали.
05.06.2023 ухвалою суду поновлено провадження у справі №160/3144/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 перейдено до розгляду справи №160/3144/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України, про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, за правилами загального позовного провадження.
Підготовче засідання призначено на 04 липня 2023 року о 10:00.
04.07.2023 від Військової частини НОМЕР_1 надійшли клопотання про продовження строку для надання відзиву та клопотання про листування з військовою частиною шляхом надсилання процесуальних документів на вказану в клопотанні електронну пошту.
Через систему «Електронний суд» 04.07.2023 від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі і участі позивача.
Учасники справи в підготовче засідання не зв`явились, про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлені належним чином.
В підготовчому засіданні судом на місці задоволено клопотання позивача.
Судом на місці ухвалено збільшити підготовче провадження на 30 днів і відкласти підготовче засіданняна 01.08.2023 об 10:00 год.
05.07.2023 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів направлення позову з додатками на електронну адресу відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про продовження строку для надання відзиву.
12.07.2023 від відповідача надійшла заява про надання, на ухвалу суду, витребуваних документів.
01.08.2023 в підготовче засідання представники відповідача і третьої особи не з`явились, про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлені належним чином.
Судом ухвалено закрити підготовче провадження і призначено судове засідання на 22.08.2023 об 11:00 год.
02.08.2023 від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказав, що в порушення положень ст.ст. 14, 40,254, 255 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут Внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999, позивач 11.03.2022 самовільно без повідомлення безпосереднього командира, без належного направлення виданого командиром військової частини самовільно покинув місце служби, визначене його безпосереднім командиром.
Позивачем самостійно було залишено місце служби і 31.08.2022.
В порядку ст. 14 Статуту Внутрішньої Служби в Збройних Силах України, ст.110-112 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України позивач не звертався до командирів про призначення службового розслідування про встановлення обставин його травмування.
Відповідач вважає, що у зв`язку з порушенням норм чинного законодавства позивачем та наявності ознак вчиненого кримінального правопорушення , яке кваліфікується за ч. 5 ст. 407 КК України, встановити обставини необхідно в межах кримінального провадження. Звернення позивача до адміністративного суду до прийняття рішення про його дії в межах кримінального провадження є передчасним.
18.08.2023 через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.
22.08.2023 в судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, судом на місці ухвалено задовольнити клопотання представника позивача і відкладено судове засідання на 12.09.2023. об 11:00 год.
12.09.2023 в судове засідання представник відповідача не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.
В судовому засіданні ухвалено перерву до 26.09.2023 об 10:00 год.
26.09.2023 в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
26.08.2021 між Міністерством оборони України в особі ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 і громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу.
Пунктом 3 встановлено, що контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням на 3 роки.
Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України в порядку та на підставах визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №245 від 26.08.2021 , солдат ОСОБА_1 (позивач), який прибув з Дніпропетровського ОТЦК та СП та призначений на посаду командира бойової машини командир 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 (712),ВОС -121144А/182 і вважається таким, що з 26.08.2021 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 гривень на місяць, шпк «сержант».
Службу проходить з 23.11.2007 по 21.11.2008, 26.08.2021 по т.ч.
24.02.2022 при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Новогнатівка, Волноваського району Донецької області під час ворожого обстрілу позивачем було отримано вибухову травму, акубаротравму з перфорацією барабанних перепонок, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. Позивача було евакуйований до ВМКЦ СР м Дніпро, що підтверджується копією первинної медичної карти (форма 100).
Виписним епікризом від 11.03.2022 підтверджується, що в період з 01.03.2022 по 11.03.2022 ОСОБА_1 проходив подальше лікування у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро).
Відповідно до копії виписки №61 від 21.03.2022 з 11.03.2022 по 21.03.2022 позивач проходив лікування у Комунальному підприємстві «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» Дніпропетровської обласної ради, де йому був поставлений діагноз «ЗЧМТ, струс головного мозку з розсіяною органічною мікросимптоматикою з вираженим цефалогічним синдромом та помірним вестибуло атактичним синдромом» .
З 22.03.2022 по 30.03.2022 копією довідки №80 від 30.03.2022 підтверджується, що позивач перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Відповідно до копії виписки №148 від 15.04.2022 позивач з 30.03.2022 по 15.04.2022 перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Виписаний з рекомендаціями про направлення на консультацію до невролога для вирішення питання про подальшу лікувальну програму та продовження лікування.
З 18.04.2022 по 28.04.2022 позивач проходив лікувальну програму у Комунальному некомерційному підприємстві «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією виписки №180 від 28.04.2022.
В подальшому 27.07.2022 позивачем була пройдена Військово-лікарська комісія, що підтверджується довідкою Військово-лікарської комісії №2850 від 27.07.2022, виданою Військовою частиною НОМЕР_4 .
Відповідно до вказаної довідки проведено огляд ВЛК Військової частини НОМЕР_4 . На підставі статті 31б, 75в, 39в, 49б графи ІІ Розкладу хвороб солдата ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби., непридатним до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах).
Представником позивача у листопаді 2022 до Військової частини НОМЕР_1 було направлено адвокатський запит з проханням надати відповідні документи, на підставі яких припинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення за час його лікування у медичних закладах, внаслідок отриманої ним вибухової травми (контузії) при виконанні бойового завдання 24.02.2022.
У відповідь листом №1492 від 04.11.2022 Військовою частиною НОМЕР_5 повідомлено, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 №72 ОСОБА_1 знятий з грошового забезпечення з 11.03.2022 у зв`язку з самовільним залишенням частини.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 №93 ОСОБА_1 увільнений від займаної посади та виведений в розпорядження командира з 22.03.2022. Виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_1 в період з квітня по листопад 2022 не проводились.
З приводу невиплати військовою частиною грошового забезпечення і додаткової грошової винагороди за час лікування, внаслідок отриманої вибухової травми 24.02.2022 , ОСОБА_1 було подано скаргу до Офісу Президента України.
Листом від 26.12.2022 №22/1-09/4152 Офісом Президента України повідомлено про направлення звернення особи для розгляду до Міністерства оборони України.
Станом на час звернення позивача з даним позовом відповіді від Міністерства оборони України не отримано.
Позивач, вважаючи накази Військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 №72 і від 01.04.2022 №93 протиправними, за захистом своїх порушених прав і інтересів звернуся до суду з позовом.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
За визначенням у ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.1-2 Закону № 2011-XII , військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Стаття 9 Закону № 2011-XII регламентує питання грошового забезпечення військовослужбовців.
Так, згідно ч. 1 цієї статті, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
У відповідності до частин 2-4 ст. 9 Закону № 2011-XII , до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України №400«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно п.2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII).
За визначенням у ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII , військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008.
За п. 116 Положення № 1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, 14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі (підп. 14).
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Накази командира Військової частини № НОМЕР_1 №72 від 11.03.2022 про зняття солдата ОСОБА_1 з грошового забезпечення з 11.03.2022 і №93 від 01.04.2022 про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування в розпорядження командира з 22.03.2022 року, були прийняті під час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранення при виконанні бойового завдання.
Відповідачем надано витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10.11.2022 №1956 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем
ОСОБА_3 наданого витягу вбачається: "службове розслідування було проведено на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2022 №4538 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 , солдатом резерву 7 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 ».
Відповідно до пунктів 2-4 наказу службове розслідування вважається завершеним.
Факт самовільного залишення військової частини або місця служби вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 підтвердився., ст. 1, 4 Розділу , ст. 1, 4 Розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
За порушення статті 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 2, 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ознак кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 наказано притягнути до кримінальної відповідальності.
У зв`язку з наявністю в діях військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення начальнику відділення морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 копії матеріалів службового розслідування в порядку ст. 214 КПК України направити до Державного бюро розслідувань розташованого в м. Дніпро для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та почати досудове розслідування за вищевикладеним фактом."
Суд наголошує, що відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Абзацами 1 та 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Отже, наказ №72 від 11.03.2022 про зняття з усіх видів забезпечення у зв"язку з самовільним залишенням військової частини солдатом ОСОБА_1 спростовується наданими позивачем доказами, а саме копіями виписок і довідок з лікувальних закладів, в яких проходив лікування позивач, а тому підлягає скасуванню.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Частиною 1 ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Частинами 4, 7 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.
Пунктом 1 розділу IV Наказу №608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Пунктом 2 розділу IV наказу №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
- знати підстави проведення службового розслідування;
- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не був повідомлений про проведення службового розслідування. В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з наказом про проведення такого розслідування, відповідачем не було запропоновано позивачу надати пояснення під час проведення службового розслідування, та можливості отримати спірний наказ, чим порушено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Позивача не викликали до військової частини з метою проведення службового розслідування, ані до військової служби правопорядку, ані до Державного бюро розслідувань для проведення слідчих дій.
Вищенаведені норми свідчать, що увільненню з військової служби військовослужбовця повинно передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, подання заяви до органів досудового розслідування та, як вирішальний елемент, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.
Отже, наказ про увільнення від займаної посади №93 від 01.04.2022 прийнято до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 про вчинене кримінальне правопорушення.
Відповідачем взагалі не надані докази здійснення таких дій.
Враховуючи наявні у справі докази, виходячи з положень чинного законодавства суд доходить висновку про те, що оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо позовних вимог зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу грошове забезпечення за час перебування на лікуванні внаслідок отриманої бойової травми за період з 24.02.2022 по 28.04.2022 і грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, за період з 29.04.2022 по 31.01.2023, суд зазначає наступне.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацем 4 п.1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Натомість позивачем не надано доказів звернення із рапортами про нарахування та виплату грошового забезпечення за період його лікування та за час вимушеного прогулу.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України
Статтею 257 Закону №548-XIV визначено, що висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.
По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.
Відповідно до статті 261 Закону №548-XIV про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я.
Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Начальник військового закладу охорони здоров`я на виконання статті 262 Закону №548-XIV зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.
Разом з тим, як визначено приписами ст. 12 Закону №548-XIV про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний в першу чергу доповідати своєму безпосередньому начальникові.
У матеріалах справи відсутні відомості щодо доповіді позивачем безпосередньому начальнику про фактичне місце перебування у лікарняному закладі та неможливість прибуття з поважних причин на службу, відомості щодо звернення з рапортом про прибуття до Військової частини після лікарняного.
Так само як і відсутні докази звернення позивача із рапортами про нарахування та виплату йому грошового забезпечення за період його лікування та за час вимушеного прогулу.
До обставин, які б могли підтвердили вказані факти можливо віднести: телефонне спілкування, передачу копій документів засобами телефонного/мобільного зв`язку, складання і передачу відповідного рапорту, його реєстрація/не здійснення реєстрації.
Отже, в частині позовних вимог щодо нарахування і виплати грошового забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).
Враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши докази надані сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат відповідно до с. 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії -задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати: наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 №72 і наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 №93.
В решті позовних вимог -відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 жовтня 2023 року.

Суддя О.В. Врона