Справа № 200/13545/21
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року Справа№200/13545/21

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов

ОСОБА_1

до відповідача Виконавчого комітету Маріупольської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 20.12.1995 року № 398 Про перерозподіл квартири первісного та повторного заселення у частині, яка викладена у першому пункті (далі мовою оригіналу): «Квартиру № 126 жилой площадью 27.4/45.36 м2 в доме 316 МР «Восточный-2», ранее выделенную Мариупольському отделению «Укрсоцбанку», ввиду отказа из-за отсутствия денежных средств, перераспределить управлению внутренних дел для предоставления инвалиду І группы ОСОБА_2 в соответствии с обращением исполкома Рубежанского городского Совета народных депутатов Луганской области».

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважав позивач, відповідно до п. 1 оскаржуваного рішення відповідач перерозподілив квартири без врахування того, що квартиру передбачалось придбати саме позивачу.

Враховуючи наведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року позовна заява повернута позивачеві.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2022 року ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року скасована, справа направлена на продовження розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив та заяву про розгляд за його участю не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , є інвалідом 1 групи та має пільги, встановлені законодавством України.

20.12.1995 року Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради народних депутатів прийняте рішення «Про перерозподіл квартир первинного та повторного заселення» № 398.

Відповідно до п.1 вказаного рішення квартиру АДРЕСА_2 » перерозподілено управлінню внутрішніх справ для надання інваліду 1 групи ОСОБА_1 у відповідності до звернення виконкому Рубіжанської міської ради народних депутатів Луганської області від 30.06.1995 року № 40-386.

Листом ГУ МВС України в Донецькій області від 17.09.2013 року № 7711 ОСОБА_1 повідомлений, що в 1995 році Міністерством внутрішніх справ України прийняте рішення, в порядку винятковості, про виділення коштів на придбання квартири. Грошові кошти перераховані на розрахунковий рахунок УМВС України в Луганській області за цільовим призначенням з подальшим перерахуванням на розрахунковий рахунок управління капітального будівництва в м. Маріуполі для будівництва житла із подальшим заселенням родини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, листом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 03.03.2021 року № А-543-13-1.4.2 ОСОБА_1 повідомлений, що квартира АДРЕСА_3 була надана на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 20.12.1995 року № 398 «Про перерозподіл квартир первинного та повторного заселення».

Рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації міської ради від 26.04.2000 року № 98/2 ОСОБА_1 прийнятий на квартирний облік складом родини 6 осіб у відповідності до п.п.1 п. 44 «Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та надання їм житла».

В подальшому, у зв`язку з поліпшенням житлових умов, родину гр. ОСОБА_1 було включено до попереднього списку розподілу житла, яке було придбано Державною іпотечною установою у будинку АДРЕСА_4 згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.09.2009 р. № 1037 «Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою». Вказаний список було погоджено координаційною ради Кабінету Міністрів України від 11.01.2010 р. № 20. затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України віл 13.01.2010 р. № 42 замість квартири АДРЕСА_3 .

Пунктом 1 рішення Маріупольської міської ради від 22.11.2011 року № 6/13-1266 «Про приймання в комунальну власність квартир від Державної іпотечної установи» прийнято безоплатно квартири відповідно до додатків у комунальну власність територіальної громади м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, зокрема, квартири у будинку АДРЕСА_4 .

На зазначені квартири на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 20.01.2010 року № 19 «Про виконання розпорядження КМУ від 13.01.2010 рку № 42-р «Про питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою у місті Маріуполі» позивачу та членам його родини видані ордери від 22.01.2010 року № 006277 та № 006278.

20.01.2010 року усі повнолітні члени родини ОСОБА_3 надали зобов`язання звільнити займаної ними квартири АДРЕСА_3 . Однак, добровільно зобов`язання не виконали у зв`язку з чим, ВК Маріупольської міської ради звернувся до суду за захистом своїх житлових прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.04.2013 року у справі 0538/5792/2012 задоволено позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_3 та усунути перешкоди в користуванні виконавчому комітету Маріупольської міської ради нею шляхом переселення в квартиру АДРЕСА_5 .

Виселення ОСОБА_1 та членів його родини з квартири АДРЕСА_3 здійснювалось на підставі зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили 13.11.2013 року.

Листом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 01.04.2021 року № 26-163-07 ОСОБА_1 повідомлений, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартири за адресами: АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Маріуполь.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Тобто, відповідач у справі є органом владних повноважень, який представляє міську громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження міського самоврядування, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів (ч.1 ст.9 Житлового кодексу України).

Згідно ст. 11 Закону України «Про власність» суб`єктами права приватної власності в Україні є, крім іншого, громадяни України.

Відповідно до ст. 2, 49 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, тому кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Згідно ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності, крім іншого, на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

При цьому, відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є, крім іншого, жилі квартири.

На підставі ст. 15 Закону України «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно ст. 128 Кодексу право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України під змістом права власності розуміється право власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

На підставі ст. 328 Цивільного кодексу України підставами набуття права власності є підстави, не заборонені законом.

При цьому на підставі ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним органом.

Відповідно до статті 14 Житлового кодексу України виконавчі комітети обласних, міських рад здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду та здійснюють контроль на підприємствах, в установах організаціях за станом обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також за правильністю розподілу жилих приміщень.

Статтею 58 Житлового кодексу України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Згідно ст. 31 Житлового кодексу України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю, та відповідно до ст. 43 ЖК, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до вказаних норм, положення ст. 277 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, на момент виникнення наявного спору, передбачали, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Радою Міністрів Української PCP і Української республіканської ради профспілок від 11 грудня 1984 року № 470 було затверджено «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», за якими п. 64 передбачено, що громадяни, відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності).

Відповідно до п. 65 даних Правил рішення про надання жилого приміщення може бути переглянуто до видачі ордера, якщо виявляються обставини, які не були раніше відомі й могли вплинути на вказане рішення.

Згідно пункту 66 вказаних Правил у надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї, які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення.

Як зазначалось раніше, рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації міської ради від 26.04.2000 року № 98/2 позивач прийнятий на квартирний облік складом родини 6 осіб у відповідності до п.п.1 п. 44 «Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та надання їм житла».

В подальшому, у зв`язку з поліпшенням житлових умов, родину позивача було включено до попереднього списку розподілу житла, яке було придбано Державною іпотечною установою у будинку АДРЕСА_4 згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.09.2009 р. № 1037 «Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою». Вказаний список було погоджено координаційною ради Кабінету Міністрів України від 11.01.2010 р. № 20. затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України віл 13.01.2010 р. № 42 замість квартири АДРЕСА_3 .

Пунктом 1 рішення Маріупольської міської ради від 22.11.2011 року № 6/13-1266 «Про приймання в комунальну власність квартир від Державної іпотечної установи» прийнято безоплатно квартири відповідно до додатків у комунальну власність територіальної громади м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, зокрема, квартири у будинку АДРЕСА_4 .

На зазначені квартири на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 20.01.2010 року № 19 «Про виконання розпорядження КМУ від 13.01.2010 рку № 42-р «Про питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою у місті Маріуполі» позивачу та членам його родини видані ордери від 22.01.2010 року № 006277 та № 006278.

20.01.2010 року усі повнолітні члени родини позивача надали зобов`язання звільнити займаної ними квартири АДРЕСА_3 . Однак, добровільно зобов`язання не виконали у зв`язку з чим, ВК Маріупольської міської ради звернувся до суду за захистом своїх житлових прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.04.2013 року у справі 0538/5792/2012 задоволено позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_3 та усунути перешкоди в користуванні виконавчому комітету Маріупольської міської ради нею шляхом переселення в квартиру АДРЕСА_5 .

Судом встановлено, що Державною іпотечною установою придбана квартира АДРЕСА_5 , у звязку з чим повнолітніми членами родини було отримано ордери на вказані квартири, та отримано від них зобовязання звільнити квартиру АДРЕСА_3 .

Суд враховує, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.01.2010 року № 42-р, яким було затверджено поіменний список громадян, яким надаються квартири, придбані Державною іпотечною установою, та рішення Маріупольської міської ради від 20.01.2010 року № 19, яким відділу обліку та розподілу житла було доручено видати ордери на житло за списком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також рішення Маріупольської міської ради від 17.03.2010 року № 92 про зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов за місцем мешкання, де у пункту 1 № 157 було знято з обліку позивача у звязку з поліпшенням житлових умов, є чинними та не скасовані.

Суд також встановив, що квартира АДРЕСА_3 жилою площею 27,4 кв. м., загальною - 45,36 кв. м. є комунальною власністю.

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.04.2013 року у справі 0538/5792/2012, яке набрало законної сили 13.11.2013 року, задоволені позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_3 та усунути перешкоди в користуванні виконавчому комітету Маріупольської міської ради нею шляхом переселення в квартиру АДРЕСА_5 , той факт, що 20.01.2010 року усі повнолітні члени родини позивача надали зобов`язання звільнити займаної ними квартири АДРЕСА_3 та те, що вказана квартира є комунальною власністю територіальної громади міста Маріуполь, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем надані суду належні докази правомірності прийняття рішення, що оскаржується, в розімінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлена правомірність прийняття рішення, яке оскаржується, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

В розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (, юридична адреса: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70) про визнання незаконним та скасування рішення від 20.12.1995 року № 398 Про перерозподіл квартири первісного та повторного заселення у частині, яка викладена у першому пункті (далі мовою оригіналу): «Квартиру № 126 жилой площадью 27.4/45.36 м2 в доме 316 МР «Восточный-2», ранее выделенную Мариупольському отделению «Укрсоцбанку», ввиду отказа из-за отсутствия денежных средств, перераспределить управлению внутренних дел для предоставления инвалиду І группы ОСОБА_2 в соответствии с обращением исполкома Рубежанского городского Совета народных депутатов Луганской области» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко