Справа № 160/13814/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
20.06.2023 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 17.06.2023 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним та протиправним, оскільки відповідач неправомірно здійснив нарахування податкового зобов`язання позивачу за весь 2019 рік, водночас враховуючи зміну власника об`єкту оподаткування, відповідач повинен був врахувати лише період, в якому позивач був власником відповідно до умов п. 266.8.1. ст. 266 ПКУ.
Так, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак га функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. При цьому, ведення Державного класифікатора будівель та споруд здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві, який уповноважений видавати експертні висновки щодо встановлення приналежності будівлі. Разом з цим, матеріали справи не містять документів, які свідчать про те, що об`єкт нерухомості, що належав на праві власності ОСОБА_1 класифікований у групі «Будівлі промисловості та склади» (код 125) ДК 018-2000, зокрема, до суду першої інстанції їх не надано. Однак, функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є об`єкт - будівля промисловості, є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції. Таким чином, при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податковий орган керувався Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої, за ОСОБА_1 зареєстровано об`єкт нежитлової нерухомості. При цьому, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Крім того, позивачем, на підтвердження факту використання об`єкту нерухомості протягом звітного періоду за призначенням у господарській діяльності не надано жодних документів, які б свідчили про здійснення відповідних господарських операцій, виготовлення, реалізацію продукції та її складське зберігання.
14.08.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив де зазначив, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та 21.06.2023 року передана судді Пруднику С.В.
В період з 31.07.2023 року по 25.08.2023 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною собою та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
У відповідності до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України позивачу, як власнику об`єкту оподаткування - нежитлової нерухомості відповідачем складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення за період з січня 2019 року по жовтень 2019 року. 07.11.2019 року здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Перлина Поларс».
У відповідності до вимог п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України відповідачем було застосовано ставки податку, що передбачені: 1. рішення Нікопольської міської ради від 29.01.2016 року №1-4/VII - ставка 0,4%; 2. рішення Нікопольської міської ради від 27.01.2017 №70-16/VII ставка 0,4%. Додаток 1 до рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно за 2018 рік - ставка 0,4%.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України та який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно ст.265 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ зі змінами га доповненнями (далі ПК України), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Об`єктами оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ГІК України).
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ідо безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ).
Ставки податку для об`єктів житлової га/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ГІК України).
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 п.266.1 ст.266 ПКУ).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості га відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, га відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за" місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПКУ).
Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Органи державної реєстрації прав па нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п.п.266.7.4 п.266.7 ст.266 ПКУ).
Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (п.п.266.9.1 П.266.9 ст.266 ПКУ ).
Згідно п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПКУ. податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Ставки податку для об`єктів житлової га/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ГІК України).
Судом установлено, що у відповідності до вимог п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України відповідачем було застосовано ставки податку, що передбачені: 1. рішення Нікопольської міської ради від 29.01.2016 року №1-4/VII - ставка 0,4%; 2. рішення Нікопольської міської ради від 27.01.2017 №70-16/VII ставка 0,4%. Додаток 1 до рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно за 2018 рік - ставка 0,4%.
На підставі вищезазначеного та у відповідності до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України позивачу, як власнику об`єкту оподаткування - нежитлової нерухомості винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення за період з січня 2019 року по жовтень 2019 року. Оскільки, як стверджує сам позивач, 07.11.2019 року здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Перлина Поларс».
Щодо тверджень позивача, що належна будівля нежитлової нерухомості не використовувалася з метою господарської діяльності та отримання прибутку, відповідно не є об`єктами оподаткування відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України.
Так, підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (в редакції норми Податкового кодексу станом на 29.12.2019 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
«…З урахуванням наведеного судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року, справа №806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду)…».
З даного висновку убачається, що для застосування податкової преференції за пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 1ІК України необхідним є дотримання наступних умов:
а) якщо власниками об`єктів промисловості є юридичні особи, в тому числі нерезидента, та б) за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним при значенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Тож, дана податкова преференція є абсолютно визначеною, безумовною і в жодному разі не є альтернативною, про що свідчить сполучник «та» між двома обов`язковими умовами преференції.
Таким чином, задля застосування податкової пільги за вказаною статтею позивачем мають бути виконані одночасно дві умови.
Так, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак га функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000,
При цьому, ведення Державного класифікатора будівель та споруд здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві, який уповноважений видавати експертні висновки щодо встановлення приналежності будівлі.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.07.2020 року у справі №500/90/19.
Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних доказів, які свідчать про те, що об`єкт нерухомості, що належав на праві власності ОСОБА_1 класифікований у групі «Будівлі промисловості та склади» (код 125) ДК 018-2000, зокрема, до суду не надано.
Однак, функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є об`єкт - будівля промисловості, є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції.
Таким чином, при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податковий орган керувався Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої, за ОСОБА_1 зареєстровано об`єкт нежитлової нерухомості.
При цьому, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 року по справі №200/8504/19-а.
Крім того, позивачем, на підтвердження факту використання об`єкту нерухомості протягом звітного періоду за призначенням у господарській діяльності не надано жодних відповідних доказів, як б свідчили про здійснення відповідних господарських операцій, виготовлення, реалізацію продукції та її складське зберігання.
Щодо твердження позивача, що ним у липні 2020 року було отримано Звіт щодо отримання обстеження стану несучих та огороджуючих конструкцій, то суд звертає увагу, що вказаний звіт отриманий від ФОП і відповідно до норм Податкового кодексу не підтверджує той факт, що об`єкт нерухомості, який належить позивачу не є об`єктом оподаткування.
Так відповідно до п.п. ґ) п.266.2.2 ст.266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Позивач у даній справі долучає до матеріалів справи Звіт щодо отримання обстеження стану несучих та огороджуючих конструкцій складений ФОП ОСОБА_2 , а не відповідне рішення сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади. Крім того, позивачу на праві власності належала нежитлова нерухомість.
Вищенаведене є твердженням того, що контролюючий орган при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим, зазначене податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та законним, оскільки правові підстави для застосування до Позивача податкової преференції за пп.«є» пп.266.2.2 ті.266.2 ст.266 ГІК України відсутні, проте, є достатньо правових підстав для нарахування податку на нерухоме майно.
Щодо направлення оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
Слід зазначити, що зідно з п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.42.5 ст.42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням/податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
Щодо тверджень позивача про зазначення відповідачем неправильної податкової адреси ОСОБА_1 в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, яка начебто не відповідає дійсності, відповідач зазначає наступне.
Відповідно до п.45.1 ст.45 ПК України зазначено, що платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків фізична особа може маги одночасно не більш однієї адреси.
Відповідно до п.70.1 ст.70 ПК України зазначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).
Відповідно до п.п.70.15.1 п.70.15 ст.70 11К України зазначено, що відомості з Державного реєстру використовуються контролюючими органами виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України.
Суд звертає увагу на те, що інформація з Державного реєстру передається до контролюючого органу України, який обробляє її в електронному вигляді в АІС «Податковий блок».
Так, відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
На підставі п.70.7 ст.70 Податкового кодексу України та п.1 розд. ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-гілатників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017 року (далі - Положення) визначається порядок повідомлення податкового органу про виникнення змін у даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті).
Так, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою № 5ДР (додаток 12).
Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.
Для заповнення заяви використовуються дані документа, що посвідчує особу, та інших документів, які підтверджують зміни таких даних.
Внесення змін до Державного реєстру та окремого реєстру Державного реєстру здійснюється протягом трьох робочих днів від дня подання фізичною особою заяви за формою №5ДР до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання). У разі звернення до будь-якого контролюючого органу строк внесення змін до Державного реєстру може бути продовжено до п`яти робочих днів.
У заяві за формою №5ДР в обов`язковому порядку зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків.
Отже, законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася.
З огляду на викладене, виходячи з системного аналізу правових норм та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 56.18 статті 56. пункту 58.3 статті 58 ПК України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та. відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, мас нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Враховуючи викладене, Верховний Суд не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що правове поняття «отримання» у розумінні пункту 56.18 статті 56 ПК України означає виключно фактичне отримання податкового повідомлення-рішення та не є тотожним поняттю «вважається врученим» в розумінні пункту 58.3 статті 58 ПК України. Строк на оскарження платником податків податкового повідомлення-рішення, встановлений пунктом 56.18 статті 56 ПК України, обчислюється з моменту отримання ним такого рішення у порядку, встановленому пунктом 58.3 статті 58 ПК України…».
Таким чином, обов`язок інформування про зміну податкової адреси покладається на платника податків, у даному випадку на позивача.
Одночасно з цим, платник податків може скористатися передбаченим п.267.6.10 п.267.6 ст.267 ПК України правом на звірку даних. Так, за вказаною нормою фізичні особи-платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку: б) розміру ставки податку: в) нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів га даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення рішення вважається скасованим (відкликаним).
Отже у даному випадку суд вважає, що направлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на адресу: АДРЕСА_2 було правомірним.
Оскільки позивачем було проігноровано свій обов`язок щодо повідомлення податкового органу про зміну своєї податкової адреси за допомогою самостійного подання заяви за формою №5ДР до контролюючого органу, відповідачем було направлено оскаржуване податкове повідомлення-рішення на адресу АДРЕСА_2 .
Податкове повідомлення-рішення було вручено 30.06.2020 року, що підтверджується підписом, який проставлено у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем було дотримано порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкового повідомлення-рішення платнику податків. Разом з цим, невиконання платником податків обов`язку щодо подавання контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного: номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою 5 ДР, не може бути самостійною підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення, за умови, якщо позивачу встановлено обов`язок по сплаті податку на нерухоме майно. Окрім того позивачем було отримано оскаржуваний документ, проте не було виконано встановленого податковим законодавством зобов`язання, а отже, останній має понести відповідні наслідки за невиконання такого зобов`язання.
Правом, передбаченим п.286.5 ст.286 ПК України, до дати подання позовної заяви позивач не скористався. Жодної заяви щодо актуалізації даних платника податків від гр. ОСОБА_1 , у тому числі щодо внесення змін відносно податкової адреси позивача, до контролюючою органу не надходило.
Копії таких заяв не було надано і позивачем до позовної заяви.
Одночасно з цим суд звертає увагу, що податковим законодавством не передбачено право контролюючого органу самостійно витребувати від платників податків будь-які відомості необхідні для розрахунку податкових зобов`язань.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 01.07.2021 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 року та направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник