Справа № 160/11795/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 160/11795/20

адміністративне провадження № К/990/31778/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Охримович (Головіної) Лілії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року

у справі №160/11795/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним і скасування висновку, наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати висновок службового розслідування від 10 серпня 2020 року «Про результати службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю заступника начальника СКП Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції Собка О.А.»; визнати незаконним та скасувати наказ № 1266к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника сектору кримінальної поліції Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 » від 14.08.2020, виданий ГУНП в Дніпропетровській області; визнати незаконним та скасувати наказ № 231о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції від 25.08.2020, виданий ГУНП в Дніпропетровській області; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Апостолівського ВП Нікопольського в Дніпропетровській області; стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 25.08.2020 по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 липня 2022 року вказані судові рішення скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, представник позивача подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, якщо Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

У тексті касаційної скарги міститься посилання, що судами першої та апеляційної першої інстанції не застосовано частину 1 статті 62 Конституції України, частину 2 статті 2 Кримінального кодексу України та частину 1 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, у яких закріплений правовий принцип презумпції невинуватості.

Також судами першої та апеляційної інстанції не застосовано частину 4 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Крім того, на думку скаржника, судами першої та апеляційної інстанції не застосовано вимоги параграфу 5 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України 07 листопада 2018 року № 893.

В обгрунтування вказано, що Суд апеляційної інстанції не застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 липня 2020 року у справі № 802/1767/17-а, від 23 січня 2020 року № 520/8550/18, від 29 січня 2020 року №480/4809/18, від 28 лютого 2020 року №818/1274/17, від 05 березня 2020 року у справі №824/126/17-а, від 09 лютого 2022 року у справі №160/12290/20, від 21 липня 2022 року у справі № 160/11795/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 824/523/19-а.

Проаналізувавши зазначену скаржником норму (частину 4 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України) встановлено, що ця норма є загальною нормою, якою передбачені підстави для призначення службового розслідування.

Крім того, всі інші норми, які зазначає скаржник (частина 1 статті 62 Конституції України, частина 2 статті 2 Кримінального кодексу України, частина 1 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, параграф 5 Порядку №893), частково застосовувались у справах, на які посилається скаржник.

А тому Суд вважає необгрунтованим твердження представника позивача щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування вказаних норм, оскільки скаржником не конкретизовано, які саме норми права неправильно застосовано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень, а також не зазначено постанови, в яких, на думку скаржника, такі норми застосовано.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а представник позивача обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Охримович (Головіної) Лілії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у справі №160/11795/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним і скасування висновку, наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська