Справа № 560/14760/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/14760/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

10 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мокрак С.А.,

представника позивача: Путері О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2023 року позивач, - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови від 18.07.2023 ВП №71987404 про накладення штрафу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.08.2023 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належного представника не направив, разом з тим про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, на виконанні в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження ВП№71987404 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду, виданого 28.11.2022 у справі №560/6615/22 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 28.04.2021 №ХС-52017, виданої на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.03.2021 у справі №560/3475/22 відповідно до статті 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 лютого 2020 року.

09.06.2023 державним виконавцем відкрите виконавче провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відомості про виконання боржником рішення суду протягом встановленого виконавцем строку, відсутні.

У наданій 13.07.2023 відповіді пенсійний орган повідомив про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням проведений перерахунок пенсії стягувача ОСОБА_1 з 01.02.2020 без обмеження її максимальним розміром. Відповідачем проведений перерахунок пенсії з 01.02.2020 по 31.12.2022, що підтверджується протоколом перерахунку. Розмір пенсії після перерахунку станом на 01.02.2020 склав 25341,40 грн. Нарахована сума доплати за період з 01.02.2020 по 31.12.2022 становить 245259 грн., проте вказані кошти не виплачені.

18.07.2023 стягувач подав заяву про те, що рішення суду боржником не виконане, оскільки пенсійний орган продовжує проводити виплату пенсії з обмеженням її максимальним розміром.

18.07.2023 державним виконавцем складений акт, у якому зазначається, що рішення суду у справі №560/6615/22 не виконане, пенсія виплачується з обмеженням максимального розміру. Постановою державного виконавця від 18.07.2023 за невиконання рішення суду у спосіб та у порядку, визначеному виконавчим документом на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області накладений штраф 5100 грн.

Не погоджуючи з постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у рішенні суду не зазначена гранична дата, до якої перерахунок повинен був здійснюватись без обмеження розміру пенсії, що свідчить про те, що продовження виплати пенсії із застосуванням вказаного обмеження, яке раніше було визнано судом незаконним, є неправомірним.

З метою дослідження питання поважності/ неповажності причин невиконання боржником рішення суду у повному обсязі суд першої інстанції зобов`язав Головне управління надати докази на підтвердження відсутності у боржника відповідного фінансового забезпечення/призначень на виплату заборгованості стягувачу в межах виконавчого провадження ВП№71987404, які були раніше надані органу ДВС під час примусового виконання (зокрема, але не виключно: довідки про відсутність/наявність коштів на рахунках станом на дату виконання рішення суду, кошториси витрат за відповідною програмою, підтверджена інформація про бюджетні призначення тощо).

Позивач у письмових поясненнях щодо цього зазначив, що донарахована стягувачу сума коштів, яка підлягає виплаті, була включена в реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Також пенсійний орган повідомив, що в бюджеті Головного управління на виплату за рішеннями суду було передбачено у 2018 році - 0,1 млн. грн., у 2019 - 1,9 млн. грн., у 2020 - 6,4 млн. грн., у 2021 - 13,1 млн. грн., у 2022 - 8,92 млн. грн., у 2023 - 11,55 млн. грн. На даний момент, з урахуванням виділених коштів Головним управлінням проведена виплата заборгованості з пенсійних виплат згідно з рішеннями, які набрали законної сили по 20.09.2020.

У той же час судом встановлено, що боржник не надав ані суду ані державному виконавцю будь-які належні докази на підтвердження дійсної відсутності або недостатності відповідного фінансування /бюджетних призначень на виплату заборгованості за рішеннями судів, зокрема, в частині виплати заборгованості за вищезгаданим рішенням суду.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови від 18.07.2023 ВП №71987404 про накладення штрафу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2 та 3 ст.14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусовою виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.75 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з ч.2 ст.75 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме не виконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, згідно з рішенням суду в адміністративній справі №560/6615/22 судом було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 28.04.2021 №ХС-52017, виданої на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.03.2021 у справі №560/3475/22, відповідно до статті 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 лютого 2020 року, з урахуванням проведених виплат.

Водночас, з наданих органу ДВС розрахунків та протоколів перерахунків встановлено, що пенсійний орган здійснив обмеження розміру пенсії стягувача під час перерахунку з 01.03.2023 (а.с.29 з.с.).

Крім того, з наявних матеріалів справи не вбачається повнота виплати належної суми за період з 01.12.2022 та в подальшому.

Колегія суддів враховує, що судове рішення підлягає виконанню у спосіб та у порядку визначеними таким рішенням. Якщо судове рішення є незрозумілим сторонам у справі або державному виконавцю останні наділені правом на звернення до суду з відповідною заявою в порядку визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зміна чи встановлення способу та порядку виконання судового рішення можлива виключно в порядку визначеному статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням зазначеного, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/6615/22 в частині здійснення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, в повній мірі не виконане.

Водночас, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Колегія суддів враховує, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо пенсійних виплат, позбавляють пенсіонерів права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Щодо доводів в частині відсутності коштів, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10. 2021 у справі №360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі №360/4705/20 зазначив, що невиконання судового рішення органом Пенсійного фонду в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Між тим, як на підставу щодо невиконання в повному обсязі судового рішення у вищезазначеній справі, позивач вказує на відсутність фінансування необхідного на виплату коштів за судовими рішеннями.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно з п.п. 20, 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не змогло здійснити виплату нарахованої за період з 01.02.2020 перерахованої пенсії в розмірі 245259,00 грн. у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині підстав для накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення немає.

Однак, оскільки позивач не виконав рішення суду в частині виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, то відповідач правомірно наклав санкцію на позивача.

З огляду на встановлені в справі обставини та керуючись положеннями чинного законодавства колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обов`язок виконання рішення суду позивачем не дотримано, у зв`язку з чим державний виконавець постановою від 18.07.2023 ВП №71987404 правомірно застосував штраф до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у розмірі 5100,00 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 272, 287, 325 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.