Справа № 200/5241/23
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року Справа№200/5241/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (юридична адреса: 61024, м. Харків, вул. Студентська, 5/4, 4 поверх, ) про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Позивач просить суд: 1) визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови у передачі матеріалів виконавчого провадження № 71779001, відкритого за виконавчим листом, виданого Донецьким окружним адміністративним судом від 10.10.2022 року по справі № 200/13678/21 до управління Державної казначейської служби України в Харківській області для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України; 2) зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) передати матеріали виконавчого провадження № 71779001, відкритого за виконавчим листом, виданим Донецьким окружним адміністративним судом від 10.10.2022 року по справі № 200/13678/21 до управління Державної казначейської служби України в Харківській області для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із тривалим невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/13678/21 від 23.11.2021 року та з метою ефективного поновлення прав ОСОБА_1 , його представник звернувся до відповідача із клопотанням, в якому просив передати виконавче провадження № 71779001 до управління Державної казначейської служби України в Харківській області для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України.

Відповідачем така вимога представника позивача не була задоволена, про що позивача було повідомлено листом № 22638 від 18.09.2023 року.

Отже, позивач вважає, що такими діями були порушені його права, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача також заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, мотивуючи це наступним.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надходила відповідь за вх. № 4171 від 19.06.2023 року від боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, згідно якої ОСОБА_1 проведено поновлення нарахування пенсії з 01.03.2016 року. Сума боргу за період з 01.03.2016 року по 31.08.2022 року згідно рішення суду буде виплачена відповідно до Порядку виплати пенсії (щомісячного довічного утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб) від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165, за наявності відповідного фінансування.

05.09.2023 року та 18.09.2023 року посадовими особами відповідача були прийняті постанови про накладення штрафу на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на підставі ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання рішення суду.

Представник відповідача зазначає, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Окрім того відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, виходячи з вищевказаного, представник відповідача вважає, що не має правових підстав для передання матеріалів виконавчого провадження № 71779001, до управління Державної казначейської служби України в Харківській області для його подальшого виконання, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не можуть бути задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 200/13678/21, яке набрало законної сили 24.12.2021 року, було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2016 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.03.2016 року та сплатити заборгованість.

На підставі виконавчого листа № 200/13678/21 виданого 14.10.2022 року, 11 травня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Солдаткіним Кірілом Сергійовичем була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 71779001.

25 серпня 2023 року, представник позивача адвокат Гуревич Р.Г. звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із клопотанням, в якому просив передати виконавче провадження № 72779001 до управління Державної казначейської служби України в Харківській області для подальшого виконання.

Вказане клопотання було вмотивоване тим, що боржник повідомив про розмір заборгованості, яка нарахована на підставі виконавчого листа № 200/13678/21, а саме 921003,66 грн., а отже представник позивача вважає, що передача виконавчого провадження в повному обсязі допоможе виконати вказане судове рішення та поновить права стягувача у цьому провадженні.

05 вересня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною була прийнята постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду в повному обсязі, яким на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області було накладено штраф у розмірі 5100 грн.

18 вересня 2023 року, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною була прийнята постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду в повному обсязі, яким на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області було накладено штраф у розмірі 10200 грн.

18 вересня 2023 року, представнику позивача була надана відповідь на його звернення щодо передання виконавчого провадження до Державної казначейської служби України в Харківській області, в якій було зазначено, що даний тип стягнення за виконавчим провадження № 72779001 є не майновим, а тому такі провадження регулюються статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Також позивачу було роз`яснення про те, що для належного виконання судового рішення № 200/13678/21, позивач може звернутися до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Отже, фактично даною відповіддю, представнику позивача було відмовлено у передачі виконавчого провадження № 72779001 до Державної казначейської служби України в Харківській області.

Отже, спірним питанням даної справи є законність дій посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при відмові представнику ОСОБА_1 у передачі виконавчого провадження № 72779001 до Державної казначейської служби України в Харківській області до подальшого виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/13678/21.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши нормативно-правові акти, до сфери регулювання яких відносяться спірні правовідносини, при вирішенні спірних правовідносин суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Суд погоджується з позицією відповідача відносно того, що тип стягнення за даним виконавчим провадженням № 71779001 не майнове та категорія даного виконавчого провадження регулюється статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже саме цією статтею регулюється порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»:

1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

4. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , він посилається на норми порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі Порядок № 845) та порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державною (далі порядок № 440).

Так відповідно до пункту 3 вказаного порядку зазначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 33 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Суд критично ставиться до таких аргументів представника позивача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 71779001 підставою для його відкриття став виконавчий лист № 200/13678/21 виданий Донецьким окружним адміністративним судом 14 жовтня 2022 року.

Відповідно до вказаного виконавчого листа, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.03.2016 року та сплатити заборгованість.

Отже, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» даний тип стягнення є не майновим.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України від 30.05.2023 року № 2000-0307-8/72054, в серпні 2022 року ОСОБА_1 було проведено поновлення нарахування пенсії з 01.03.2016 року та зазначено, що сума боргу за період з 01.03.2016 року по 31.08.2022 року згідно рішення суду буде виплачена відповідно до Порядку виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб) від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165, за наявності відповідного фінансування.

Отже, Пенсійним фондом було частково виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/13678/21.

Позивачу була видана довідка Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області № 4997/05-16 від 18.10.2022 року, відповідно до якою заборгованість Пенсійного фонду перед ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з березня 2016 року по жовтень 2022 року включно складає 921003,66 грн.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Отже, стягнення з Пенсійного фонду конкретної суми це є вже інший спір з інших правових підстав.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що матеріальна та моральна шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Держави.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке.

В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші).

Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (стаття 56 Конституції України).

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави.

Обов`язок держави відшкодувати шкоду виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через Казначейство, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь Казначейства у цьому процесі мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює участь Казначейства у виконанні таких судових рішень.

У даному випадку також йдеться про стягнення коштів, однак не з державного органу, а з державного бюджету і кошти, які стягнув суд - шкода.

Зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках. Крім того, виконання судових рішень й обох описаних ситуаціях відбувається за різними механізмами, а отже правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень, боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому - держава, відрізняється, і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду викладеною у пунктах 27-35 постанови Верховного Суду від 30 квітня 2020 року по справі № 804/2076/17.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) немає правових підстав для передання матеріалів виконавчого провадження № 71779001, відкритого за виконавчим листом, виданим Донецьким окружним адміністративним судом від 10.10.2022 року по справі № 200/13678/21 до управління Державної казначейської служби України в Харківській області для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 257-263, 293, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (юридична адреса: 61024, м. Харків, вул. Студентська, 5/4, 4 поверх, ) про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко