Справа № 420/19827/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.;

зобов`язати и Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 з 15.12.2021 проходить військову службу в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується відміткою у військовому квитку та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.12.2021 №350. У періоди з 15.12.2021 по 01.04.2022, з 07.04.2022 по 31.07.2022 , з 21.08.2022 по 02.09.2022, з 23.09.2022 по 25.09.2022 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, - АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 16.04.2023 № 1614.

Відтак, у зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, Позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за періоди з 28.02.2022 по 01.04.2022, з 07.04.2022 по 31.07.2022, з 21.08.2022 по 02.09.2022, з 23.09.2022 по 25.09.2022.

Проте, як стверджує позивач, всупереч пункту 1 постанови КМУ від 28.02.2022 р. №168, йому не була нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за липень 2022 року, серпень 2022 року та вересень 2022 року.

Для з`ясування причин невиплати додаткової винагороди в інтересах позивача було направлено адвокатський запит до відповідача.

У відповідь на запит відповідачем було направлено лист від 18.04.2023 р. № 1625 в якому зазначено: «…Відповідно до пункту 9.4. окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29 до наказів на виплату грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 не включаються військовослужбовці які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника). Відповідно до пункту 15 розділу І наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування збільшеної до 100 000 гривень додаткової винагороди за липень, серпень та вересень 2022 року, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що на момент спірних правовідносин не існувало жодного наказу Міноборони, який би вважався регуляторним актом у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; зачіпав соціально-економічні права, свободи й законні інтереси військовослужбовців, що проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, а саме визначав порядок та умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р.

Позивач вказує, що відповідно до вимог пункту 1 Постанови КМУ № 168, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану у розмірі, збільшеному до 100 000 грн необхідно встановити такі обставини, як: - несення військової служби у період дії воєнного стану; - несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил; - безпосередня участь в бойових діях/ забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; - перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

У свою чергу, позивач протягом спірного періоду: 1) був військовослужбовцем Збройних Сил; 2) проходив військову службу у період дії воєнного стану; 3) приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у с. Піски, с. Первомайське, Ясинуватського району, Донецької обл., що підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Також позивач посилався на те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності протягом спірного періоду не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому збільшеної додаткової винагороди. Застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачена нормами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Постанова КМУ від 28.02.2022 р. № 168 також не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю.

Таким чином позивач переконаний у неправомірності позбавлення його додаткової винагороди.

Ухвалою суду від 08.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

Також ухвалою від 08.08.2023 року суд витребував відвід Військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії наказів про прийняття ОСОБА_1 на службу у військову частину НОМЕР_4 та її проходження; копію особової справи ОСОБА_1 ; належним чином засвідчені докази, які підтверджують нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року (якщо таке мало місце); належним чином засвідчені бойові розпорядження (інші підтверджуючі документи про безпосередню участь в бойових діях, прийняті відносно ОСОБА_1 протягом липня 2022 року, серпня 2022 року, вересня 2022 року; належним чином засвідчені накази про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 у період проходження ним військової служби (якщо таке мало місце); інші докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.

Відповідно до ст. 130 КАС України, на офіційному веб-порталі судової влади України 25.09.2023 року було розміщено оголошення про розгляд даної справи для сповіщення відповідача.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 162 КАС України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України; військовий квиток серії НОМЕР_5 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.12.2021 року №350 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_2 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, з 15 грудня 2021 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Військовою частиною НОМЕР_2 видано ОСОБА_1 Довідку від 16.04.2023 року №1614 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, про те, що він дійсно в період з 15.12.2021 року по 01.04.2022 року, з 07.04.2022 року по 31.07.2022 року, з 21.08.2022 року по 02.09.2022 року, з 23.09.2022 року по 25.09.2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а саме: с. Піски, с. Первомайське, Ясинуватського району, Донецької обл. (а.с. 23).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.04.2022 року №91 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, евакуйований з місця поранення до військової частини НОМЕР_6 АДРЕСА_3 , та знятий з продовольчого забезпечення з 02.04.2022 року (а.с. 24).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.04.2022 року №97 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, прибув та приступив до виконання службових обов`язків з лікування з військової частини НОМЕР_7 , зарахований на продовольче забезпечення з 08.04.2022 року.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31.07.2022 року №212 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, вважається таким, що 30.07.2022 самовільно залишив військову частину (а.с. 25).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2022 року №223 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , увільнений від займаних посад і зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_8 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.08.2022 року №235 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з самовільного залишення військової частини (а.с. 26).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2022 року №256 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 увільнений від займаних посад і зарахований у розпорядження командира 56 окремої мотопіхотної бригади.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2022 року №280 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 вважається таким, що самовільно залишив частину, знятий зі всіх видів забезпечення з 07.10.2022, а з продовольчого з 08.10.2022 (а.с. 27).

14.02.2023 в інтересах позивача було направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 з вимогами:

1. Надати обґрунтовану відповідь щодо підстав і причин не нарахування та не виплати щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., військовослужбовцю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з липня по вересень 2022 року.

1.1) У разі не проведення виплат вищевказаної підвищеної додаткової грошової винагороди у зв`язку з притягненням до дисциплінарної або адміністративної (кримінальної) відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати копії таких документів, які стали підставою для позбавлення такого виду грошового забезпечення, а саме: матеріали службового розслідування з додатками до нього (витяг із наказу командира військової частини про призначення службового розслідування, копія акту службового розслідування та додатків до нього (рапорти, пояснення тощо) та витяг із наказу командира військової частини про завершення службового розслідування), витяги із наказу командира військової частини про притягнення до відповідальності та витяг із наказу командира військової частини про позбавлення додаткової грошової винагороди.

2. Надати довідку про виплачене та нараховане грошове забезпечення (додаткові виплати, компенсації) здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 24.02.2022 р. по теперішній час.

3. Надати довідку командира військової частини про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в бойових діях або у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

3.1) Якщо довідки немає, то надати документи, які підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

4. Надати витяги із наказу командира військової частини щодо проходження військової служби та місця перебування вищевказаного військовослужбовця в період з 24.02.2022 року по теперішній час, а саме про вибуття (прибуття із) у відрядження для виконання службових обов`язків в зону проведення бойових дій, вибуття (прибуття із) на та вибуття (прибуття із) відпусток передбачених законодавством в період дії воєнного стану, витяги із журналів бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки) (а.с. 20-21).

Листом від 18.04.2023 року №1625 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 надано відповідь на адвокатський запит, якою повідомлено наступне: «Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2022 №220 (дата та номер наказу про призначення с/р по факту сзч 31.07.2022) у військовій частині НОМЕР_2 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.08.2022 №202 (дата та номер наказу про закінчення с/р по факту сзч 31.07.2022) було встановленим що в період з 30.07.2022 по 23.08.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення « Сувора догана». Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2022 №724 (дата та номер наказу про призначення с/р по факту сзч 07.10.2022) у військовій частині НОМЕР_2 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 .. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.11.2022 №902 (дата та номер наказу про закінчення с/р по факту сзч 07.10.2022) було встановленим що в період з 07.10.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення « СУВОРА ДОГАНА». Станом на 17.04.2023 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не повернувся. Відповідно до пункту 9.4. окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29 до наказів на виплату грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 не включаються військовослужбовці які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника). Відповідно до пункту 15 розділу 1 наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Таким чином грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року за липень 2022, серпень 2022 та жовтень 2022 ОСОБА_1 був позбавленим, а за вересень 2022 року йому виплаченою не може бути до повернення з самовільного залишення військової частини.».

В листі указано, що адресату також направляються додатки, а саме: 1. Матеріали службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 в липні 2022 року; 2. Матеріали службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 в жовтні 2022 року; 3. Довідка про виплачене та нараховане грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по теперішній час від 01.04.2023 №1336; 4. Довідка про участь в бойових діях; 5. Витяги з наказів про переміщення ОСОБА_1 (а.с. 22).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 217 від 07.03.2022, № 350 від 22.03.2022, № 400 від 01.04.2022, № 754 від 01.07.2022, № 793 від 07.07.2022, чинними на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 згідно з Постановою КМ № 793 від 07.07.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України.

Військовою частиною НОМЕР_2 видано ОСОБА_1 Довідку від 16.04.2023 року №1614 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, про те, що він дійсно в період з 15.12.2021 року по 01.04.2022 року, з 07.04.2022 року по 31.07.2022 року, з 21.08.2022 року по 02.09.2022 року, з 23.09.2022 року по 25.09.2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а саме: в с. Піски, с. Первомайське, Ясинуватського району, Донецької обл. (а.с. 23).

Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Участь позивача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, підтверджується матеріалами справи та не становить спору між сторонами.

Предметом спору у зазначеній справі є наявність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди відповідно п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, оскільки позивач був позбавлений цієї допомоги.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, врегульовано, зокрема, Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29 (далі - Окреме доручення № 912/з/29).

Пунктом 1 Окремого доручення № 912/з/29 визначено, що слід розуміти під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно пункту 2 Окремого доручення № 912/з/29, на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно пункту 5 Окремого доручення № 912/з/29, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам. (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).

Згідно пункту 6 Окремого доручення № 912/з/29, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно пункту 7 Окремого доручення № 912/з/29, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які:

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних Із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), але не більше періоду дії воєнного стану;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 9 Окремого доручення № 912/з/29 визначено не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень військовослужбовців, які:

9.1. Беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

9.2. Проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном.

9.3. Добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира (начальника).

9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.5. Відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника).

9.6. Усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.7. Відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

9.8. Вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.9. Навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство.

9.10. Вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини.

9.11. Перебували (за час перебування) під вартою чи домашнім арештом або на навчанні за кордоном (крім тих, які проходили підготовку (навчання) щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) або у відпустках (за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення).

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у підпунктах 9.4. - 9.8., 9.10., які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31.07.2022 року №212 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти вважається таким, що 30.07.2022 самовільно залишив військову частину (а.с. 25).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2022 року №223 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , увільнений від займаних посад і зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_8 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.08.2022 року №235 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з самовільного залишення військової частини (а.с. 26).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2022 року №280 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_3 вважається таким, що самовільно залишив частину, знятий зі всіх видів забезпечення з 07.10.2022, а з продовольчого з 08.10.2022 (а.с. 27).

З листа від 18.04.2023 року №1625 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 , наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача, вбачається таке: «Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2022 №220 (дата та номер наказу про призначення с/р по факту сзч 31.07.2022) у військовій частині НОМЕР_2 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.08.2022 №202 (дата та номер наказу про закінчення с/р по факту сзч 31.07.2022) було встановленим що в період з 30.07.2022 по 23.08.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення « Сувора догана». Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2022 №724 (дата та номер наказу про призначення с/р по факту сзч 07.10.2022) у військовій частині НОМЕР_2 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 .. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.11.2022 №902 (дата та номер наказу про закінчення с/р по факту сзч 07.10.2022) було встановленим що в період з 07.10.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення « СУВОРА ДОГАНА». Станом на 17.04.2023 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не повернувся.».

На підставі викладеного судом встановлено, що позивач позбавлений грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, за липень 2022, серпень 2022, вересень та жовтень 2022, внаслідок самовільного залишення військової частини, за що на нього було накладено дисциплінарні стягнення.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач аргументував свої доводи тим, що у нього наявні умови та підстави для отримання грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, а саме: 1) він був військовослужбовцем Збройних Сил; 2) проходив військову службу у період дії воєнного стану; 3) приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у АДРЕСА_3 .

Суд приймає зазначені доводи позивача, які підтверджуються матеріалами справи.

Водночас, суд зазначає, що підставою невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень пропорційно часу участі у бойових діях та заходах забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), став підпункт 9.4 пункту 9 Окремого доручення № 912/з/29, тобто самовільне залишення військові частини.

При цьому, суд констатує, що за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 були призначені службові розслідування, якими встановлено:

в період з 30.07.2022 по 23.08.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд, за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

в період з 07.10.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд, за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА». Станом на 17.04.2023 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не повернувся.

Відповідно до змісту позову, позивачем факт самовільного залишення військової частини не заперечується.

Окрім того, відповідачем надіслані позивачу разом з листом від 18.04.2023 року №1625 додатки, а саме: 1. Матеріали службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 в липні 2022 року; 2. Матеріали службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 в жовтні 2022 року; 3. Довідка про виплачене та нараховане грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по теперішній час від 01.04.2023 №1336; 4. Довідка про участь в бойових діях; 5. Витяги з наказів про переміщення ОСОБА_1 (а.с. 22).

Що стосується доводів позовної заяви стосовно того, що притягнення до дисциплінарної відповідальності протягом спірного періоду не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату збільшеної додаткової винагороди, оскільки застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачена нормами Дисциплінарного Статуту, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки.

Відповідно до статті Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби, про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

У відповідності зі ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

З матеріалів справи вбачається, що за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 були призначені службові розслідування, якими встановлено, що в період з 30.07.2022 по 23.08.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд, за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана»; в період з 07.10.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд, за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА».

Тобто, факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 підтверджується проведеними службовими розслідуваннями. За вказане правопорушення на позивача накладені дисциплінарні стягнення, передбачені п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту, а саме «СУВОРА ДОГАНА».

Позивачем не надано до суду доказів оскарження результатів службового розслідування та наказів про накладення на позивача дисциплінарних стягнень.

В межах розгляду даного спору правомірність накладення на позивача дисциплінарних стягнень не входить до предмету доказування.

Отже, суд відхиляє доводи позивача щодо застосування на нього такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення, яке не передбачене нормами Дисциплінарного Статуту, оскільки накладені на нього дисциплінарні стягнення, передбачені п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту, а саме «СУВОРА ДОГАНА».

У свою чергу, позбавлення додаткової винагороди, передбаченої Постановоюа КМ України від 28.02.2022 р. № 168, є наслідком накладення на позивача дисциплінарного стягнення, передбаченого п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту, відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 Окремого доручення № 912/з/29.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідно до вимог пункту 15 розділу І Порядку №260 та пункту 9.4 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/9/29 відповідач правомірно позбавив позивача додаткової винагороди за спірні періоди.

Щодо застосування до спірних правовідносин Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29, суд зазначає, що зазначене Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 видане Міністром оборони України з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, та застосовується з 01.06.2022 (крім окремих випадків, коли положення цього акта застосовуються з 24.02.2022).

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Щодо посилання позивача на те, що Окреме доручення Міністра оборони від 23.06.2022 №912/з/29 не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України і що положення цього Доручення не підлягають до застосування для прийняття рішення щодо невключення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану, регламентованої Постановою КМУ №168, суд відхиляє з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.1992 № 731, таке Доручення не підлягає державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Крім того, прийняття Міністром оборони України вказаного Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72-77, 90, 130, 139, 162, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.