Справа № 200/18450/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року справа №200/18450/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 р. у справі № 200/18450/21 (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 76 від 03.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 27.07.2021 року зарахувавши до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 за списком № 1 період навчання з 01.09.1985 року по 02.01.1989 року в середньому професійно технічному училищі № 108 м. Донецька, та період роботи на шахті Лідієвка Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія з 03.01.1989 року по 03.09.2000 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 27.07.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і в розмірі Про підвищення престижності шахтарської праці,-

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 76 від 03.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 27.07.2021 року зарахувавши до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 за списком № 1 період навчання з 01.09.1985 року по 02.01.1989 року в середньому професійно технічному училищі № 108 м. Донецька, та період роботи на шахті Лідієвка Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія з 03.01.1989 року по 03.09.2000 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 27.07.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і в розмірі Про підвищення престижності шахтарської праці.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.07.2021 року він звернувся до Костянтинівсько Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, однак рішенням № 6 від 03.08.2021 року йому було відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу, який за підрахунком Пенсійного фонду складав 06 років 06 місяців 12 днів. Позивач вважає рішення № 6 від 03.08.2021 року про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що порушує його конституційні права на отримання належної пенсії.

Позивач вказує на те, що при розрахунку пільгового стажу відповідач протиправно не врахував до пільгового стажу період роботи з 03.01.1989 року по 03.09.2000 року на шахті Лідієвка ДП Донецька вугільна енергетична компанія та період навчання в середньому професійно технічному училищі № 108 м. Донецьк з 01.09.1985 року по 02.01.1989 року, оскільки на думку позивача його трудова книжка містить усі необхідні записи, що підтверджують характер роботи та період навчання. З огляду на вказані обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 р. у справі № 200/18450/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 76 від 03.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) про призначення пенсії на пільгових умовах від 27.07.2021 року із зарахуванням до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.12.1990 по 31.12.1998 року на Шахті Лідієвка ДП Донецька вугільна енергетична компанія, до пільгового стажу 16.11.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.1990 року на Шахті Лідієвка ДП Донецька вугільна енергетична компанія. В частині позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 за списком № 1 період навчання з 01.09.1985 року по 02.01.1989 року в середньому професійно технічному училищі № 108 м. Донецька, та період роботи на шахті Лідієвка Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія з 03.01.1989 року по 10.10.1989 року, з 17.11.1989 року по 10.09.1990 року, з 01.01.1999 року по 03.09.2000 року, до підземного стажу з 11.10.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.1990 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 27.07.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і в розмірі Про підвищення престижності шахтарської праці відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 за Списком 1 період навчання з 01.09.1985 по 02.01.1989 в середньому професійно-технічному училищі № 108 м. Донецька, та період навчання в учбових пунктах з 09.10.1989 року по 16.11.1989 року, з 10.09.1990 року по 04.12.1990 року. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 27.07.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і в розмірі, визнаному Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції невірно застосовано законодавство з питань пенсійного забезпечення, в тому числі порядок обчислення стажу для призначення пенсії.

Як вбачається з трудової книжки позивача після проходження навчання у навчальних пунктах слідувала робота за професією гірноробочим підземним з повним робочим днем в шахті, а тому періоди проходження навчання у навчальних пунктах з 09.10.1989 року по 16.11.1989 року, з 10.09.1990 року по 04.12.1990 року підлягають зарахуванню до пільгового підземного стажу.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 13-20).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до м. Костянтинівки Донецька область, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 27.07.2021 року № 1425- (а.с. 21).

27.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

03.08.2021 року Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 76 про відмову у призначенні пенсії.

Зі змісту рішення встановлено, що страховий стаж позивача складає 29 років 08 місяців 28 днів, пільговий стаж 06 років 06 місяців 12 днів.

До пільгового стажу зараховано всі періоди згідно наданої довідкою № 487 від 25.12.2012 року та з врахуванням довідки № 488 від 25.12.2012 року.

Позивач не погодившись з рішенням № 76 від 03.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Закон України Про пенсійне забезпечення № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

П. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 передбачає, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Згідно п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 , встановлено, що позивач з 01.09.1985 року по 02.01.1989 року проходив навчання в СПТУ № 108 м. Донецьк; 03.01.1989 року прийнятий на Шахту Лідієвка ВО Донецьквугілля на посаду машиніста електровоза 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 10.10.1989 року переведений учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті; 09.10.1989 року проходив навчання в Рутченковській філії за професією гірника підземного; 17.11.1989 року переведений гірником підземним з повним робочим днем в шахті; 10.09.1990 року переведений учнем гірника очисного забою 1 розряду з повним робочим днем в шахті; 10.09.1990 року проходив навчання в УКК ВО Донецьквугілля за професією гірника очисного забою; 05.12.1990 року переведений гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті; 01.07.1994 року переведений майстром підземним з повним робочим днем в шахті; 03.09.2000 року звільнений за власним бажанням (а.с. 22-26).

Зі спірного рішення суд встановив, що до пільгового стажу позивача зараховані усі періоди згідно із довідкою №487 від 25.12.2012 року.

Позивачем до матеріалів справи долучено довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 487 від 25.12.2012 року, видану ВП Шахта Лідієвка ДП ДВЕК, відповідно до якої ОСОБА_1 виконував роботи з повним робочим днем під землею у період з 08.08.1988 року по 03.01.1989 року на посаді машиніста електровоза підземного на дільниці шахтного транспорту, що передбачена Списком № 1 розділу 1 КП 1010100а Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року, з 03.01.1989 року по 10.10.1989 року на посаді машиніста електровоза підземного, що передбачена Списком № 1 розділу 1 КП 1010100а Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року, 10.10.1989 року по 17.11.1989 року навчання в учбовому пункті, з 17.11.1989 року по 10.09.1990 року виконував роботи з повним робочим днем під землею на посаді гірника підземного, що передбачена списком № 1 розділу 1 КП 1010100а Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року, з 10.09.1990 року по 10.09.1990 року виконував роботи на посаді учня гірника очисного забою, що передбачена списком № 1 розділу 1 КП 1010100а Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року (а.с. 28-29).

Відповідно до розрахунку стажу встановлено, що періоди роботи позивача з 03.01.1989 року по 10.10.1989 року, з 17.11.1989 року по 10.09.1990 року, з 01.01.1999 року по 03.09.2000 року зараховано пільгового стажу ст. 14, пост. 202 підземний, сп. № 1, р. 1, п-р 1, п а-в, з 11.10.1989 року по 15.11.1989 року навчання за фахом (а.с. 13).

Позивач звертаючись до суду з даним позовом просив суд зарахувати до його пільгового підземного стажу періоди роботи з 03.01.1989 року по 03.09.2000 року роботи на шахті Лідієвка Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до Порядок № 383 застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Як встановлено з трудової книжки позивач у спірні періоди працював на посаді машиніста електровоза підземним, гірником підземним, гірником очисного забою, гірничим майстром підземним.

Також у зазначені трудовій книжці зроблений запис проте, що у зазначені вищі періоди позивач працював повний робочий день в шахті.

Суд зазначає, що вищезазначені професії, за якими позивач працював у спірний період віднесені до Списків № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, Постановою Ради міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 24.03.1994 року,

Отже, позивач у спірний період виконував роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд зазначає, що записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_4 підтверджено, що позивач у період з 03.01.1989 року по 03.09.2000 року виконував роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Отже, періоди роботи позивача на шахті Лідієвка Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія з 03.01.1989 року по 03.09.2000 року повинні бути зараховані до пільгового стажу на підставі записів у трудовій книжці НОМЕР_4 ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач 2 частково зарахував до пільгового стажу періоди роботи позивача на шахті Лідієвка, а саме період з 03.01.1989 року по 10.10.1989 року, з 17.11.1989 року по 09.09.1990 року, з 10.10.1990 року по 10.10.1990 року, з 01.01.1999 року по 03.09.2000 року.

Отже, враховуючи те, що періоди роботи з 03.01.1989 року по 10.10.1989 року, з 17.11.1989 року по 09.09.1990 року, з 10.10.1990 року по 10.10.1990 року, з 01.01.1999 року по 03.09.2000 року зараховано до пільгового підземного стажу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, суд наголошує, що позивач у періоди роботи на Шахті Лідієвка ДП ДВЕК з 05.12.1990 року по 30.06.1994 року працював на посаді гірника очисного забою та з 01.07.1994 року 31.12.1998 року на посаді гірничого майстра підземного, відповідно до трудової книжки позивача встановлено, що у вказані періоди позивач виконував роботи з повним робочим днем під землею, тобто більше 80 % робочого часу, отже періоди роботи з 05.12.1990 року по 30.06.1994 року та з 01.07.1994 року 31.12.1998 року відповідач 2 повинен був зарахувати до пільгового підземного стажу позивача на підставі записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 .

Таким чином, відповідач 2 протиправно при розрахунку стажу не врахував періоди роботи позивача на Шахті Лідієвка ДП ДВЕК з 05.12.1990 року по 31.12.1998 року до пільгового підземного стажу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що позивач просив суд зарахувати до пільгового підземного стажу період роботи з 11.09.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.1990 року.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_4 встановлено, що позивач у період з 09.10.1989 року по 16.11.1989 року проходив навчання в Рудченковській філії УКК по професії гірника підземного, та з 10.09.1990 року по 04.12.1990 року навчався в УКК ВО Донецьквугілля по професії гірника очисного забою підземного.

Згідно розрахунку стажу встановлено, що до пільгового стажу позивача зараховано період роботи з 03.01.1989 року по 10.10.1989 року, період з 11.10.1989 року по 15.11.1989 року зараховано до пільгового стажу позивача як навчання за фахом, період навчання з 16.11.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.1990 року не зараховано до пільгового стажу позивача як навчання за фахом.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно до Інструкції з навчання працівників шахт, затвердженої наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 30 травня 1995 року №79 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 серпня 1995 року №272/808, встановлено, що відповідно до статті 20 Закону України Про охорону праці усі працівники при прийнятті на роботу і в процесі роботи проходять на підприємстві інструктаж (навчання) з питань охорони праці. Працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні проходити попереднє спеціальне навчання і один раз на рік перевірку знань відповідних нормативних актів про охорону праці. Шахта - є підприємством з підвищеною небезпекою робіт, і всі її працівники потребують професійного добору.

Окрім того, суд зазначає, що згідно вимог пункту 3.1 Інструкції, навчання з охорони праці включає: навчання в навчальних закладах, в навчальному пункті шахти, вступний інструктаж на робочому місці, іспит з охорони прані, стажування, спеціальне навчання з безпеки робіт на викидо - та ударонебезпечних пластах. Тобто залучення до навчання в учбовому пункті було обов`язковою умовою при прийнятті на роботу позивача, на підставі чого зарахування до пільгового стажу періоду проходження навчання в учбовому пункті не суперечить вимогам чинного законодавства і тому повинно бути зараховано до пільгового стажу.

У свою чергу відповідно до пункту 2.9 Інструкції № 59 встановлено, що навчання усім підземним професіям проводиться з відривом від виробництва. Професійна підготовка робітників в навчальних закладах, підпорядкованих Міністерству вугільної промисловості України, містить у собі навчання професії в установленому цією Інструкцією порядку та складання кваліфікаційного іспиту з отриманням посвідчення про надання професії та кваліфікаційного розряду на право виконання робіт з підвищеною небезпекою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач 2 повинен був зарахувати до пільгового стажу період навчання позивача з 16.11.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.1990 року на Шахті Лідієвка ВО Донецьквугілля.

Стосовно вимоги позивача безпосередньо зарахувати до підземного стажу періоди з 03.01.1989 року по 03.09.2000 року та період навчання в Середньому Професійно технічному училищі № 108 з 01.09.1985 року по 02.01.1989 року, суд зазначає наступне.

Як вже вище встановлено судом, періоди роботи позивача з 03.01.1989 року по 10.10.1989 року, з 17.11.1989 року по 09.09.1990 року, з 10.10.1990 року по 10.10.1990 року, з 01.01.1999 року по 03.09.2000 року зараховано до пільгового підземного стажу.

Крім того суд в межах даної справи встановив, що відповідач 2 протиправно не зарахував до пільгового підземного стажу позивача періоди роботи з 05.12.1990 року по 31.12.1998 року.

Щодо зарахування до підземного стажу періодів роботи позивача з 11.10.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.2000 року під час яких позивач проходив навчання в учбових пунктів та періоду навчання в ПТУ № 108 з 01.09.1985 року по 02.01.1989 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України N 345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону України N 345-VI передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Виходячи з аналізу норм Закону України N 345-VI до кола працівників, на яких поширюється дія цього Закону та встановлені цим Законом пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку N 1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день.

Пунктом 2 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 N 383, передбачено, що під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 % робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Аналізуючи вказані положення, суд приходить висновку, що умовою до віднесення періодів роботи позивача до підземного стажу є виконання ним робіт під землею не менше 80% робочого часу.

З огляду на те, що під час навчання в ПТУ № 108 та в учбових пунктах з відривом від виробництва, позивач не проводив більше 80% робочого часу під землею.

Суд звертає увагу, що вказані вище спірні періоди роботи зараховані як пільговий стаж по Списку N 1, проте не можуть бути зараховані саме до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах за Списком N 1 в розумінні Закону України N 345-VI.

Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 76 від 03.08.2021 року про відмову в призначення пенсії за віком на пільгових умовах прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 27.07.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і в розмірі Про підвищення престижності шахтарської праці, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонд України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 27.07.2021 року із зарахуванням до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.12.1990 по 31.12.1998 року на Шахті Лідієвка ДП Донецька вугільна енергетична компанія, до пільгового стажу 16.11.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.1990 року на Шахті Лідієвка ДП Донецька вугільна енергетична компанія.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 76 від 03.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 27.07.2021 року із зарахуванням до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.12.1990 по 31.12.1998 року на Шахті Лідієвка ДП Донецька вугільна енергетична компанія, до пільгового стажу 16.11.1989 року по 16.11.1989 року та з 11.09.1990 року по 04.12.1990 року на Шахті Лідієвка ДП Донецька вугільна енергетична компанія.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 р. у справі № 200/18450/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 р. у справі № 200/18450/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко