Справа № 400/7371/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 р. справа № 400/7371/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Бєлякової М.Д.,

представника відповідача: Слюсаренка О.В.,

у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні, розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Ванік Органік", вул. Лазурна, 4, кв. 55, м. Миколаїв, 54058,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2021 р. № 01, № 01, № 1, № 01,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ванік Органік (далі позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.05.21 р. № 01, № 01, № 1, 01.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що договори, укладені з контрагентами у перевіряємий період мали реальний характер та підтверджені первинними документами, тоді як висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях і не підтвердженні належними доказами.

Позовна заява залишалась без руху.

Суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат витрати, які не підтверджено в ході проведення перевірки первинними бухгалтерськими документами. Перевіркою неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ Заможне-Агро, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Відтак, під час проведення перевірки були встановлені порушення позивачем норм податкового законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення є законними й обґрунтованими.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними в матеріалах справи документами.

Суд розглянув справу за участю представника відповідача, Слюсаренка О.В.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

У період з 09.03.21 р. до 22.03.21 р. податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ Ванік Органік з питань дотримання вимог податкового вілютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.17 р. до 30.09.20 р., в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.02.17 р. до 30.09.20 р., правильності нарахування обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 08.07.16 р. до 30.09.20 р., за результатами якої складено акт перевірки № 2582/14-29-07-01/40642670 від 29.03.21 р.

Згідно висновків акту, відповідачем встановлено порушення позивачем п. 44.1., 44.2. ст. 44, п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 361 279 грн.; п. 44.1., 44.2. ст. 44, п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення фінансового результату до оподаткування за три квартали на загальну суму 977 352 грн.; п.п. а, б п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 189.1. ст. 189, п. 198.5. ст. 198, 200.1., 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на загальну суму 713 245 грн.

На підставі акту відповідачем 25.05.21 р. прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 01, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 361 279 грн.;

- № 701, за яким встановлено суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартал 2020 р. в сумі 977 352 грн.;

- № 01, яким визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 713 345 грн.;

- № 1, яким застосовано штраф в сумі 187 096 грн.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до підпункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пункту 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Стаття 1 Закону України від 16 липня 1999 р. № 996-ХIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачає, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Судом встановлено, що в періоді який перевірявся, ТОВ Ванік Органік мало господарські взаємовідносини із ТОВ Заможне-Агро, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Так, 11.12.19 р. між позивачем та ТОВ Заможне-Агро було укладено договір № 1-11/12-193А, за умовами якого ТОВ Заможне-Агро зобов`язався передати у власність позивача органічну сою урожаю 2019 року, а позивач (покупець) зобов`язався прийняти та оплатити товар.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем надані до суду, а також надавались до перевірки документи: видаткова накладна № від 15.01.20 р., платіжні доручення від 13.12.19 р. № та від 17.12.19 р. № , товарно-транспортні накладні.

Також, позивачем надано документи на підтвердження подальшого використання придбаного товару (реалізації сої), а саме: контракт від 03.01.20 р. № OS-1/01/20, укладений з Vivaorganic GmbH Німеччина, рахунки, митні декларації, міжнародні товарно-транспортні накладні.

Відповідач на обґрунтування своєї позиції щодо безтоварності господарської операції між позивачем та ТОВ Заможне-Агро посилається на відсутність трудових ресурсів у останнього, відсутність документів на підтвердження можливості цим контрагентом виростити сою та залишки ТМЦ на кінець 2019 р., а також приймання-передача сої відбулась за місцем, яке згідно баз даних податкової відсутнє і у позивача і у його контрагента.

Суд відхиляє вищезазначене обґрунтування відповідача, оскільки зазначене спростовується наданими позивачем і до суду, і до податкового органу документами, а саме: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, податковими деклараціями з плати за землю та квитанціми про їх прийняття, звітом про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 № 4 сг та квитанцією № 2, звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів ягід та винограду на 01.12.19 р. № 29-сг та квитанцією № 1, договором зберігання № 01/10-2019/ЦЗ від 01.10.19 р. укладеним між ТОВ Цефей-ЕКО (зберігач) та ТОВ Заможне-Агро (поклажодавець), актом приймання-передачі на зберігання від 10.10.19 р., товарно-транспортними накладними.

Таким чином, зазначені документи підтверджують наявність у контрагента позивача ТОВ Заможне-Агро наявність земельних ділянок, можливість вирощування сої та наявність інших ресурсів.

Крім того, суд зазначає, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу (оренда персоналу).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.23 р. у справі № 340/809/20, від 17.04.18 р. у справі № 826/14549/15, від 06.02.18 р. у справі № 816/166/15-а.

Також, Верховний Суд у постанові від 17.02.20 р. у справі № 826/2926/14 зауважив, що контролюючий орган на виконання вимог статті 71 КАС України повинен довести та надати належні докази, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договору.

Чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявність тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів тощо для здійснення господарської операції. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну можливість виконання правочину.

Суд, також не визнає обґрунтованими посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах, відносно контрагентів позивача, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, не є належним доказом в розумінні процесуального закону і сама по собі не породжує правових наслідків для платника податків.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 03.10.23 р. у справі № 340/809/20, від 27.03.18 р. у справі № 816/809/17, від 15.05.18 р. у справі №810/4391/16.

Таким чином, надані позивачем документи до суду, які також надавались під час перевірки контролюючому органу, підтверджують реальність господарської операції між позивачем та його контрагентом ТОВ Заможне-Агро, що в свою чергу відповідачем не спростовано належними доказами.

Також, у перевіряємий період контрагентами позивача були ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , з якими позивачем було укладено договори на виготовлення продукції з давальницької сировини.

Так, на виконання умова договорів від 25.01.19 р. № 15-01/19 та від 08.10.19 р. № 08-10/19 позивач передав на адресу ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 відповідно, соняшник органічний, який попередньо придбав з метою подальшої переробки в загальній кількості 5 964,44 т.

На підтвердження переробки давальницької сировини позивач з контрагентами підписали акти приймання-здачі виконаних робіт, згідно яких після кожної партії переробки утворюється певна кількість відходів у вигляді лузги та іншого сміття, які залишаються у виконавців для знищення.

В акті перевірки податковий орган дійшов висновку, що відходи, які залишаються від переробки соняшнику є товаром, тому позивачем не виконано податковий обов`язок з правильності формування податкових зобов`язань та ненараховано податкові зобов`язання на лузгу соняшника, яка невикористана в господарській діяльності та безоплатно передана ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Суд не може погодитись з зазначеною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Так, згідно умов договорів щодо переробки соняшника, за результатом виконаних робіт є готова продукція - розлита у тару олія соняшникова органічна нерафінована, невиморожена першого готунку та макухи соняшникової, право власності на яку належить замовнику (позивачу) (п. 3.1 договорів).

Відтак саме готова продукція має споживчу вартість, цінність та є товаром.

Також, між позивачем та його контрагентами були підписані додаткові угоди, якими доповнено п. 4.4. договорів, згідно якого утворені в процесі переробки соняшника безповоротні відходи, у вигляді лузги та сміття утилізуються, обов`язок утилізації покладається на виконавця та за його рахунок.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відходи» відходи - будь-які речовини, матеріали та предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості та не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення та від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Головною ознакою відходів є те, що вони втратили свої споживчі властивості. Тобто за ситуації, коли матеріали, що утворилися при виробництві продукції, можуть бути використані повторно у виробництві для тих самих цілей або ж продані на сторону за ціною початкового ресурсу, відходами вони не визнаються.

При цьому будь-які сировинні відходи поділяють на:

- нормативні - плановані підприємством відходи, без яких не обійтися при виготовленні продукції. Кількість їх утворення передбачається технологією виробництва;

- наднормативні - відходи, які перевищують установлені норми і виникають у зв`язку з порушенням технології виробництва, вимог нормативно-технічної документації на виробниче обладнання, недостатньою кваліфікацією робітників тощо.

Згідно з п. 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.07 р. № 2, зворотні відходи виробництва - це залишки сировини матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися в ході виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через те використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Прикладами відходів виробництва можуть бути: металева стружка, обрубки металу, обрізки тканин дерев`яна стружка та обрізки тощо.

Відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі передбачається, активом не визнаються, оскільки підприємство не може отримати від них у майбутньому економічні вигоди (п. 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, п.5 П(С)БО 9 «Запаси»). Такі відходи іменують безповоротними.

На відміну від зворотних відходів, безповоротні відображаються в обліку лише кількісному вираженні. Безповоротні відходи - це втрати підприємства наявність яких можна відстежити лише на рівні аналітичного обліку.

Безповоротні відходи підлягають утилізації. Такі відходи списують на підставі акту списання, який складають у довільній формі.

Відповідно до абз. «а» п.п. 14.1.13. п. 14.1. ст. 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.

Згідно із п.п. 14.1.244. п. 14.1. ст. 14 ПК України, товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Таким чином, суд доходить висновку, що лузга та сміття, що виникли під час переробки сировини є відходами виробництва та не належить до товару, що може бути переданий в т.ч. на безоплатній основі у розумінні ст. 14 ПК України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість своїх рішень, а тому у суду маються підстави для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 22 700 грн., який з урахуванням задоволених позовних вимог підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Ванік Органік (вул. Лазурна, 4, кв. 55, м. Миколаїв, 540058, ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.05.21 р. № 01, № 01, № 1, 01.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Ванік Органік (вул. Лазурна, 4, кв. 55, м. Миколаїв, 540058, ) судовий збір в сумі 22 700 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз