Справа № 380/16252/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 рокусправа № 380/16252/23
зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Хомин Н.М.,

представника відповідача Сеніва В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до приватного акціонерного товариства Шахта Надія про надання дозволу на погашення податкового боргу

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області код ЄДРПОУ ВП 43968090, місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 (далі - позивач) до приватного акціонерного товариства Шахта Надія , місцезнаходження: 80086, Львівська область, Сокальський район, с.Сілець (далі - відповідач), у якій, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 31.07.2023, від 08.09.2023, просить суд:

- надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу в розмірі 152983272,08грн приватного акціонерного товариства Шахта Надія () за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, згідно з актом опису майна №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022.

Позовна заява обґрунтована тим, що у відповідача наявний податковий борг на загальну суму 152983272,08грн. Позивач вживав заходи щодо погашення податкової заборгованості, визначені Податковим кодексом України, в тому числі звертався до суду з позовом про стягнення податкової заборгованості та надсилав податкові вимоги. Проте, вказані заходи не призвели до надходження коштів до бюджету для погашення податкового боргу відповідачем, інкасові доручення повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках платника. З цих підстав позивач просить надати дозвіл на погашення усієї податкової заборгованості за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі.

28.08.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.12.2022 у справі №380/9992/21, згідно з яким майно ПрАТ Шахта Надія, яке описано в податкову заставу, належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, а частка державної власності в статутному капіталі відповідача становить не менше 25%, а тому відсутні правові підстави для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі». Звертає увагу на те, що майно, описане в актах опису №9 від 27.02.2019, №301/13-01-13-05-14 від 18.08.2022, №302/13-01-13-05-14 від 18.08.2022, належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, а тому звернення стягнення на нього не допускається.

Крім того, відповідач просить врахувати положення Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, а також включення його до переліку об`єктів критичної інфраструктури відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру».

У заяві про уточнення позовних вимог від 08.09.2023 представник позивача зазначає, що майно відповідача, описане в актах опису майна №9 від 27.02.2019, №301/13-01-13-05-14 від 18.08.2022, №302/13-01-13-05-14 від 18.08.2022 належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, а до акту опису №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022 включене майно, яке не належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства. Позивач враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.12.2022 у справі №380/9992/21, а тому просить суд надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу в розмірі 152983272,08грн приватного акціонерного товариства Шахта Надія за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, згідно з актом опису майна №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022.

21.09.2023, 26.09.2023 до суду від представника відповідача надійшли пояснення, у яких він зазначає, що в акт опису майна №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022 включено породу (відходи шахтного виробництва), що зберігається на породному відвалі ПрАТ «Шахта «Надія» загальною вартістю 8750000,00 грн. Вказане майно не забезпечує ведення виробничої діяльності підприємства, а тому дія норм Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» на нього не поширюється. У зв`язку з цим вказане майно може бути відчужене з метою погашення податкового боргу.

Ухвалою від 19.07.2023 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 04.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що приватне акціонерне товариство «Шахта Надія» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій і присвоєний ідентифікаційний код в .

Згiдно з довiдкою про заборгованiсть №3001/5/13-01-13-01-12 від 17.03.2023 станом на 08.03.2023 приватне акціонерне товариство «Шахта Надія» має податковий борг у розмiрi 152 983 272, 08 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2013 у справі №813/2316/13а задоволено позов державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області ДПС до державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення коштів з рахунків платника для погашення податкового боргу, та вирішено стягнути з рахунків платника кошти.

На виконання вказаного рішення суду ГУ ДПС у Львівській області скерувало ряд інкасових доручень щодо списання суми заборгованості із банківських рахунків боржника, однак внаслідок вжитих заходів сума заборгованості не була погашена.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2016 у справі №813/3894/16 задоволено позов Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення коштів з рахунків платника для погашення податкового боргу.

На виконання вказаного рішення суду ГУ ДПС у Львівській області скерувало ряд інкасових доручень щодо списання суми заборгованості із банківських рахунків боржника, однак внаслідок вжитих заходів сума заборгованості не була погашена.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 у справі №380/647/20 задоволено позов Головного управління ДПС у Львівській області до державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення коштів з рахунків платника для погашення податкового боргу.

Інкасові доручення повернуто без виконання, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках.

Згідно з актами актів опису майна №9 від 27.02.2019, №301/13-01-13-05-14 від 18.08.2022, №302/13-01-13-05-14 від 18.08.2022, №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022 податковим керуючим боржника описано майно. Описане майно передане у податкову заставу, про що свідчить витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта: № 58561628, №80000111, №79999904, №79999715.

Суд встановив, що відповідача, описане в актах опису майна №9 від 27.02.2019, №301/13-01-13-05-14 від 18.08.2022, №302/13-01-13-05-14 від 18.08.2022 належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, а до акта опису №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022 включене майно, яке не належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства.

З урахуванням того, що заходи стягнення, вжиті позивачем, не призвели до погашення відповідачем податкового боргу, він звернувся до суду з вимогою про надання дозволу на погашення податкового боргу відповідача за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався таким.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом 1 підпункту 87.1, підпунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Підпунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених згаданим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із згаданим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 зазначеного Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Таким чином, податкова застава є способом забезпечення виконання обов`язку зі сплати грошових зобов`язань, при її застосуванні обмежуються права платника податків щодо розпорядження власним майном.

Відповідно до абзацу 1 пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень вказаної статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде права власності у майбутньому.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Пунктом 89.8 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі наявності у платника податків непогашеного податкового боргу податковий орган вправі поширити на майно такого платника податкову заставу на підставі відповідного рішення керівника податкового органу та складеного акта опису ліквідного майна, яка підлягає реєстрації у відповідному державному реєстрі.

Відповідно до підпунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 87.3.7 статті 87 Податкового кодексу України не може бути використано як джерело погашення податкового боргу платника податків майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України Про заставу.

Стаття 4 Закону України Про заставу визначає, що предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Відповідно до статті 22 Господарського кодексу України держава здійснює управління державним сектором економіки відповідно до засад внутрішньої і зовнішньої політики. Суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом. Зазначені суб`єкти управління у державному секторі економіки можуть приймати рішення, необхідні для підготовки до реалізації та здійснення державно-приватного партнерства (концесії), які є обов`язковими до виконання підприємствами, установами, організаціями, що перебувають у сфері їх управління. Законом можуть бути визначені види господарської діяльності, яку дозволяється здійснювати виключно державним підприємствам, установам і організаціям. Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Правовий статус окремого суб`єкта господарювання у державному секторі економіки визначається уповноваженими органами управління відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів. Відносини органів управління з названими суб`єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися на договірних засадах. Держава застосовує до суб`єктів господарювання у державному секторі економіки усі засоби державного регулювання господарської діяльності, передбачені цим Кодексом, враховуючи особливості правового статусу даних суб`єктів.

Стаття 326 Цивільного кодексу України визначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Згідно з статею 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Відповідно до статті 141 Господарського кодексу України до державного майна у сфері господарювання належать єдині майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об`єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу. Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом. Відчуження суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Продаж суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється лише на конкурентних засадах.

Згідно з преамбулою Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна №2864-ІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Статтею 1 Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна від 29.11.2001 № 2864-III (далі Закон № 2864-ІІІ) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Дія мораторію, встановлена частиною першою згаданої статті, не поширюється на застосування примусової реалізації майна (за виключенням об`єктів, що відповідно до закону не підлягають приватизації, а також підприємств, перед якими у держави є підтверджена в установленому порядку заборгованість з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню) для погашення заборгованості перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми підприємствами, що здійснювали постачання природного газу на підставі ліцензії. Порядок реалізації майна встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 2 Закону № 2864-ІІІ для цілей згаданого Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд встановив, що ПАТ Шахта Надія є державним підприємством, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики України, що не заперечуються сторонами. Відповідно до пункту 14 Статуту ПрАТ Шахта Надія, товариство використовує, утримує державне майно, закріплене ним на праві господарського відання та розпоряджається ним з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Сторони визнають (зокрема відповідач у поясненнях від 20.09.2023 №09/1024), що в акті опису майна №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022 включено породу (відходи шахтного виробництва), що зберігається на породному відвалі ПрАТ «Шахта «Надія» загальною вартість 8750000,00 грн. Вказане майно не забезпечує ведення виробничої діяльності підприємства, а тому дія норм Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» на нього не поширюється. У зв`язку з цим вказане майно може бути відчужене з метою погашення податкового боргу.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що контролюючим органом дотримана процедура, яка наділяє його правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, визначена Податковим кодексом України.

Суд критично оцінює посилання відповідача на Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, оскільки такий не містить жодних положень, які б стосувалися надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Щодо посилань відповідача на норми Закону України «Про критичну інфраструктуру», то такі не є релевантними до спірних правовідносин, адже спрямовані запобігти фізичній руйнації чи пошкодженню об`єктів критичної інфраструктури, жодних обмежень щодо звернення стягнення на майно об`єкта критичної інфраструктури вказані норми не містять.

Враховуючи наведені висновки, суд вважає, що існують достатні правові підстави для надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу відповідача за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, згідно з актом опису майна від №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов Головного управління ДПС у Львівській області до приватного акціонерного товариства Шахта Надія про надання дозволу на погашення податкового боргу задовольнити повністю.

Надати дозвіл Головному управлінню ДПС у Львівській області код ЄДРПОУ ВП 43968090, місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 на погашення усієї суми податкового боргу у розмірі 152983272,00грн приватного акціонерного товариства Шахта Надія за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, згідно з актом опису майна від №303/13-01-13-05-14 від 18.08.2022.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 09 жовтня 2023 року.

Суддя А.Г. Гулик