Справа № 500/1148/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1148/23 пров. № А/857/13268/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року у справі № 500/1148/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

місце ухвалення судового рішення м.Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правиламиСпрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїМірінович У.А.
дата складання повного тексту рішення19.06.2023
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

На обґрунтування позову вказував, що нежитлові будівлі, щодо яких йому визначено податкові зобов`язання згідно зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, а тому звільнені від оподаткування податком на нерухомість, відмінну від земельної ділянки, в силу положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року у справі № 500/1148/23 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2022 року за №2-1918 про нараховування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна у розмірі 105157 (сто п`ять тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 50 коп.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2022 року за №2-1918 про нараховування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна у розмірі 28611 (двадцять вісім тисяч шістсот одинадцять) гривень 00 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області судові витрати в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 коп. сплаченого судового збору.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що судом не здобуто, а позивачем не надано належних доказів використання нерухомого майна в межах сільськогосподарського виробництва, вказує що об`єкти нерухомого майна, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 не приймали участі у сільськогосподарській діяльності, а придбані позивачем свині у 2020 році доставлені позивачу зовсім за іншою адресою, ніж вказана вище.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем здійснено державну реєстрацію потужності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за видом діяльності, що планується до здійснення первинне виробництво (свиногосподарство) та реалізація. Також судом ураховано договір поставки №07/09-1 від 07 вересня 2020 року, укладеним між ТОВ ЕКО MIT, як постачальником, та ФОП ОСОБА_1 , як покупцем, позивач ОСОБА_1 набув у власність 600 голів поросят відгодівельних, що підтверджується також видатковою накладною №270 від 10.09.2021 та ТТН №РБА 270 від 10.09.2020.

Вказані докази у своїй сукупності розцінені судом, як достовірні докази здійснення позивачем ОСОБА_1 сільськогосподарського товаровиробництва у 2021 році на об`єктах нерухомого майна зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 .

На цій підставі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Як наслідок судом скасовано податкові повідомлення-рішення від 31 жовтня 2022 року за №2-1918 та за №2-1918, якими позивачу визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік, на суму 133768,50 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець, із восьми видів економічної діяльності, в тому числі значиться: 01.46 Розведення свиней, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач є власником комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 7010,5 кв.м., а саме:

кормоцех з добудовою, під літ. А, пл. 409,2 кв.м., свинарник №1 з добудовою та свинарником №2 з добудовою під літ. Б, В пл. 3437,7 кв.м., свинарник №3 під літ. Г пл. 1850,1 кв.м., млин з двома добудовами під літ. Д пл. 640,2 кв.м., картоплесховище з добудовою під літ. Е пл. 428,5 кв.м., котельня- майстерня з двома добудовами під літ. Є пл. 105,2 кв.м., автовага під літ. Ж пл. 31,4 кв.м., піднавіс 1, ремонтна майстерня під літ. З пл. 60,8 кв.м., трансформаторна під літ. К пл. 39,2 кв.м., гноєсховище під літ. Л, водонапірна башня під літ. М, артскважина під літ. Н пл. 8,2 кв.м., теплотраса №2, благоустрій №3, огорожа №4 та дорога №5, що підтверджується договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №389, та 06 квітня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №401, витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119870986 від 05 квітня 2018 року, та №119959990 від 06 квітня 2018 року (арк. справи 27-30).

Також позивач ОСОБА_1 є власником комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1907, 40 кв.м., а саме:

будинок за сходами під літ. А пл. 560,6 кв.м., зерносклад з підвалом та добудовою під літ. Б пл. 1346,8 кв.м., що підтверджується договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №386, та 06 квітня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №398, витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119870049 від 05 квітня 2018 року, та №119957167 від 06 квітня 2018 року (19-24).

З матеріалів справи слідує, що в оренді позивача ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 16,7474 га з кадастровим номером :01:001:0090, цільове призначення - сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту с. Іванівка, на які розміщені об`єкти нерухомого майна - комплекс тваринницьких будівель, що підтверджується договором оренди землі від 06 грудня 2019 року №06/12/19 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №193087502 від 14 грудня 2019 року (арк. справи 31-33).

Також, Рішенням про державну реєстрацію потужностей Підволочиського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 09 вересня 2020 року особистий реєстраційний номер: r-UA-19-12-447, за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 03 вересня 2020 року, здійснено державну реєстрацію потужності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , видом діяльності, що планується здійснювати із використанням потужності вважати: інший вид діяльності: первинне виробництво (свиногосподарство), реалізація (арк. справи 34).

За договором поставки №07/09-1 від 07 вересня 2020 року, укладеним між ТОВ ЕКО MIT, як постачальником, та ФОП ОСОБА_1 , як покупцем, позивач ОСОБА_1 набув у власність 600 голів поросят відгодівельних, що підтверджується також видатковою накладною №270 від 10.09.2021 та ТТН №РБА 270 від 10.09.2020 (арк. справи 35-38).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2022 року за №2-1918, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна за 2021 звітний рік у розмірі 105157,50 грн (арк. справи 12).

Також, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2022 року за №2-1918, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна за 2021 звітний рік у розмірі 28611,00 грн (арк. справи 13).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Статтею 266 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2019р.) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України № 2628-VIII від 23.11.2018р., який набрав чинності 01.01.2019р., внесено зміни до ПК України й підпункт ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019р., що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Також слід зазначити, що встановлена підпунктом ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналізуючи наведені приписи норми підпункту ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких:

- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

- а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Залежно від періоду (до і після 01.01.2019р.) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000р., клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

З наявних у справі матеріалів убачається, що розміщені за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Іванівка, вулиця Сонячна, 12 та 14 об`єкти нерухомості, а зокрема кормоцех з добудовою, свинарники, млин, картоплесховище, зерносклад, гноєсховище є будівлями, що можуть безпосередньо використовуватися у сільськогосподарській діяльності.

Відносно ж інших будівель за цією ж адресою, як: котельня- майстерня з двома добудовами, ремонтна майстерня, трансформаторна, водонапірна башня, артскважина, будинок за сходами, то вказані об`єкти нерухомого майна відносяться до об`єктів подвійного призначення та в залежності від фактичних обставин не виключає можливості їх використання в межах ведення сільськогосподарської діяльності.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не представлено будь-яких документів про те, що дійсно такі будівлі та приміщення, які за своїм прямим призначенням призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, приймали участь (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції.

Позивачем не надано будь-яких доказів, щодо використання ним спірних будівель при здійсненні сільськогосподарської діяльності у 2021 року ( а зокрема: розміщення зернових на зерноскладі; розміщенні картоплі, буряка в картоплесховищі; складування відходів с/ виробництва на гноєсховищі; розміщенні кормів у кормоцехах; виробництва с/г продукції в приміщенні млину). Не надано позивачем і доказів використання в сільськогосподарській діяльності приміщень подвійного призначення, таких як: котельня- майстерня з двома добудовами, ремонтна майстерня, трансформаторна, водонапірна башня, артскважина, будинок за сходами.

Стосовно ж наданого суду рішення про державну реєстрацію потужностей Підволочиського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 09 вересня 2020 року особистий реєстраційний номер: r-UA-19-12-447, за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 03 вересня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , то вказане рішення є лише доказом щодо планування позивача здійснювати с/господарську діяльність з використанням потужностей об`єкта нерухомого майна.

Відносно ж наданих суду первинних документів на придбання позивачем у власність 600 голів поросят (договору поставки №07/09-1 від 07 вересня 2020 року, видаткової накладної №270 від 10.09.2021 та ТТН №РБА 270 від 10.09.2020, арк. справи 35-38), то колегія суддів зазначає, що за відомостями вказаних первинних документів, в тому числі ТТН від 10.09.2020 року поросята доставлені за адресою: АДРЕСА_3 ).

Окрім того, вказані первинні документи свідчать лише про факт придбання позивачем поросят, однак не вказують на провадження позивачем фактичного виду с/г діяльності такого, як відгодівля с/г тварин. Факт придбання поросят за договором поставки не виключає можливість їх подальшого перепродажу позивачем без здійснення фактичної сільськогосподарської діяльності з їх відгодівлі та не доводить обставин щодо відгодівлі тварин позивачем.

Розгляд справи судом здійснюється у 2023 році, однак незважаючи на тривалий часовий проміжок з моменту придбання поросят (2020 -2023 роки) позивачем не надано суду жодних доказів фактичного виконання робіт з відгодівлі поросят, придбання та/або заготівля кормів та використання об`єктів нерухомого майна, розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , за їх цільовим призначенням у межах власної сільськогосподарської діяльності позивача з виробництва товарної продукції.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник міститься у ст.1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років № 2238-III від 18.01.2001р., під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції. Так, відповідно до приписів ст.1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, факт реєстрації с/ г потужностей за адресою спірних об`єктів нерухомого майна, та придбання і доставка позивачу поросят за адресою, яка відмінна від задекларованих потужностей та відсутності будь- яких доказів з товарного виробництва позивачем с/г продукції (а зокрема: відгодівлі тварин; їх утримання в продовж певного строку; заготівлі, придбанні, доставки , складуванню та зберіганню кормів, використання трудових та виробничих ресурсів), не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, позаяк факт ведення товарної сільськогосподарської діяльності з використанням об`єктів нерухомого майна розміщених за адресою: АДРЕСА_1 за їх цільовим призначенням не доведений.

У вимірі наведених вище понять, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.10.2019р. (справа № 0340/1905/18), не можуть застосовані до справи, яка розглядається, з огляду на відмінність фактичних обставин. Так, у справі № 0340/1905/18 суди установили, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником; основними видам її діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведення свиней, оброблення насіння для відтворення, виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; позивач є орендарем земельної ділянки (категорія - землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства), яка й використовується позивачем для сільськогосподарського товарного виробництва.

Як наголошувалося вище, у справі, яка розглядається, позивачем не доведено факту належності до сільськогосподарських товаровиробників.

З огляду на викладене, спірні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 16.12.2021р. у справі № 160/9061/20, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В силу приписів ст.139 КАС України належить змінити розподіл судових витрат, при цьому понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають відшкодуванню позивачу, а суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта- відповідача.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року у справі № 500/1148/23 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 31 жовтня 2022 року за №2-1918 та №2-1918, а також вимог про стягнення судових витрат відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос