Справа № 420/9672/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9672/23

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

02 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 по 31.08.2022; у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.09.2022 р. по 09.09.2022 р.

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати виплатити ОСОБА_1 додаткову та винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: у розмірі 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів 3 національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 пo 31.08.2022; у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період 01.09.2022 р по 09.09.2022 р.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить військову службу у відповідача та в періоди з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року та з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Миколаївської області. Відтак у позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач не виплатив йому додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороду в належному розмірі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за період серпень-вересень 2022 року безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії позивач не приймав. Більше того, за невиконання бойового наказу позивачу згідно наказу № 1170 від 08.10.2022 року не виплачувалась додаткова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 за вересень 2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема, апелянт звертає увагу, що наказ № 164 від 31.03.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168», положення якого застосовувалися з 24.02.2022 до 01.08.2022 року був прийнятий з метою організації правильності застосування норм чинного законодавства, а саме п.2-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 та регулював порядок і умови здійснення виплат саме військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди під час дії воєнного стану. З огляду на те, що позивач не проходить військову службу в Державній прикордонній службі України, то застосування судом першої інстанції вказаного акту свідчить про порушення норм матеріального права.

Також апелянт вважає, що факт вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення, як і накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому додаткової винагороди.

Крім того, апелянт доводить, що судом першої інстанції не було витребувано у відповідача, а відтак і не досліджено та не надано оцінку доказам, які б підтверджували факт відсутності безпосередньої участі позивача за спірний період у бойових діях та несенні служби при забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Поряд з цим апелянт стверджує, що ним була висловлена презумпція, відповідно до якої він брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, а прийняте судом першої інстанції оскаржуване рішення не ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 у період з 26.02.2022 року по 18.09.2022 року проходив військову службу в Збройних Силах України на особливий період військового стану у складі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (а.с. 36, 37).

Згідно витягу із наказу № 162 від 27.06.2022 року ОСОБА_1 вважався таким, що вибув для виконання бойового завдання в Миколаївській області з 10 квітня 2022 року (а.с. 33).

У витягу із наказу № 238 від 09.09.2022 року ОСОБА_1 вважався таким, що прибув 09 вересня 2022 року після виконання бойового завдання в Миколаївській області (а.с. 34).

31 січня 2023 року представником позивача було подано адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 , у якому адвокат Мандрик Владислав Володимирович просив надати:

- інформацію та документи (накази, розпорядження, довідки тощо), які підтверджують факт, підстави та період проходження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України;

- надати інформацію та документи (накази, розпорядження, журнали бойових дій, довідки тощо), які підтверджують факт та період безпосередньої участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в бойових діях чи забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, в серпні та вересні 2022 року;

- надати інформацію та документи щодо проходження військової служби та місця перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: накази (розпорядження) про вибуття (прибуття із) у відрядження для виконання службових обов`язків в зону проведення бойових дій, витяги із журналів бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки), витяги із наказів про залучення військовослужбовця до несення служби на блокпостах тощо в серпні та вересні 2022 року;

- надати інформацію та документи (накази про невиплату, акти та висновки службового розслідування тощо) про підстави і причини не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць згідно з постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, за вересень 2022 року;

- надати інформацію та документи (накази про невиплату, акти та висновки службового розслідування тощо) про підстави і причини не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць згідно з постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, за серпень та вересень 2022 року;

- надати інформацію та документи про фактичнео нараховане та виплачене ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошове забезпечення та додаткову винагороду згідно з постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, починаючи з 01.03.2022 року по теперішній час;

- надати інформацію та документи щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до юридичної відповідальності, у тому числі документів (накази, акти, висновки тощо) щодо проведення службового розслідування на підставі цього, починаючи з 01.03.2022 року по теперішній час (а.с. 20-22).

20 лютого 2023 року відповідач листом № 0666/35/1645 надав відповідь на адвокатський запит, в якому зазначено, що ОСОБА_1 було виплачено додаткову винагороду за серпень 2022 року, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, в розмірі 30 000 грн, що відображено в картці особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_2 . Додаткова винагорода за вересень 2022 року, передбачена постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, ОСОБА_1 не виплачувалась, в зв`язку із невиконанням останнім бойового наказу (розпорядження), що зафіксовано в матеріалах службового розслідування, за результатами якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.10.2022 року № 1170. За період серпень-вересень 2022 року ОСОБА_1 безпосередньої участі в бойових діях чи забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не брав (а.с. 28).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача стосовно не нарахування та не виплати додаткової винагороди за серпень, вересень 2022 року у належному розмірі, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, визначених у наказі від 31.03.2022 року № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168», які б підтверджували його безпосередню участь у бойових діях або те, що він забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року та з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року, а саме посилання позивача на виконання бойових завдань у Миколаївській області не підтверджує участі позивача у вказаних діях.

Також суд вказав, що за невиконання бойового наказу позивачу згідно наказу №1170 від 08.10.2022 року не виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, за вересень 2022 року.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що позивач не звертався з відповідним рапортом у встановленому порядку за отриманням довідки про безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова №168).

Відповідно до пункту 1 постанови №168 (в редакції на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктами 2-1, 3 постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29 (далі Окреме доручення) (застосовується з 01.06.2022), під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно з пунктом 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Відповідно до пункту 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, Окремого доручення, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

Отже, з огляду на вказані норми можливо дійти висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 рішення №248/1298.

Сторонами не заперечується та підтверджується карткою особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , що у серпні 2022 році йому було нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн (а.с. 48, 49).

З листа № 0666/35/1645 від 20 лютого 2023 року на адвокатський запит зокрема вбачається, що за період серпень-вересень 2022 року ОСОБА_1 безпосередньої участі в бойових діях чи забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не брав (а.с. 28).

Разом із тим, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів та позивач, як у позові, так і в апеляційній скарзі, не вказав на їх наявність, як то: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу, довідок командира військової частини, які б документально підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у спірний період в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

При цьому доводи апелянта, що ним висловлено презумпцію, відповідно до якої він брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Що ж стосується доводів апелянта стосовно його участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з покликанням на наказ 162 від 27.06.2022 року та № 238 від 09.09.2022 року, то судова колегія зазначає, що такі накази за своїм змістом не є безпосереднім підтвердженням участі ОСОБА_1 у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період, оскільки згідно вимог ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, наявне правове регулювання спірних правовідносин доводить, що перелік документів, які можуть підтвердити обставини участі військовослужбовця у здійсненні вказаних заходів є регламентованим та матеріали справи жодного такого документу не містять, а позивач про їх існування не зазначає.

Також колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до відповідача із рапортами, в яких би порушував питання стосовно врахування його участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, зокрема, щодо видачі йому довідки про безпосередню участь у таких заходах за спірний період.

Таким чином, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що позивачем не надано доказів, з яких би можливо було встановити факт участі позивача у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що сам факт відрядження військовослужбовця для виконання бойового завдання не є достатнім для виникнення у нього права на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн, адже факт участі у здійсненні таких заходів має бути належним чином підтверджено.

Стосовно доводів апелянта, що факт вчинення ним дисциплінарного правопорушення, як і накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому додаткової винагороди, судова колегія зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що 08.09.2022 року ОСОБА_1 отримав наказ командира роти про наступ, який фактично полягав у просуванні в несправній бойовій машині через мінне поле без попередньої вогневої підготовки, однак позивач відмовився від його виконання (а.с. 24, 25).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 року № 1806 за фактом відмови виконувати бойовий наказ призначено службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2022 року № 1170 завершено службове розслідування, призначене на підставі наказу № 1806 та за висновками якого було зокрема встановлено, що ОСОБА_1 08 вересня 2022 року приблизно 14:10 здав зброю, захисну амуніцію, боєкомплект та відмовився від виконання бойового наказу, після чого приблизно о 15:00 його разом з іншими військовослужбовцями було відвезено на ТПУ батальйону для проведення бесіди. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 виконувати бойовий наказ від 08.09.2022 року його було позбавлено додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 за вересень 2022 року (а.с. 40-60).

Вказане додатково підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2022 року № 1170, відповідно до якого за невиконання бойового наказу позивача позбавлено виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за вересень 2022 року.

Судова колегія наголошує, що відмова військовослужбовця від виконання бойового наказу підтверджує той факт, що такий військовослужбовець самоусунувся від виконання поставленого завдання, а відтак не має права на отримання додаткової винагороди за таких обставин у розмірі 100 000 гривень.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2022 року № 1170 позивачем не оскаржувався у зв`язку із чим він є чинним, а отже має бути реалізований по відношенню до тих осіб, кого він безпосередньо стосується.

За таких обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта, що факт вчинення ним дисциплінарного правопорушення, як і накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому додаткової винагороди.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта, що суд першої інстанції помилково до спірних правовідносин застосував наказ № 164-АГ від 31.03.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168», положення якого застосовувалися з 24.02.2022 до 01.08.2022 року, оскільки такий стосувався виключно військовослужбовців Державної прикордонної служби України, а матеріали справи не містять доказів, що позивач проходив службу саме в Державній прикордонній службі України. Однак, у даному випадку, помилкове застосування судом першої інстанції вказаного наказу не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази, які були ретельно досліджені судом апеляційної інстанції, вказують про необґрунтованість позовних вимог та відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди за спірний період у розмірі, який визначив позивач при зверненні до суду із даним позовом.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції робить висновок, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має, про що судом першої інстанції зроблено правильний висновок. Однак, судова колегія вважає, що викладені в оскаржуваному рішенні мотиви суду першої інстанції для відмови у задоволені позовних вимог з посиланням на наказ № 164-АГ від 31.03.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» є помилковими, в зв`язку із чим підлягають виключенню мотивувальної частини рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилань на наказ № 164-АГ від 31.03.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168». В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 15 травня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії змінити шляхом виключення з мотивувальної частини посилань в обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог на наказ № 164-АГ від 31.03.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко