Справа № 160/17834/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити пвені дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по 23.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р., 01.01.2023 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період з 24.02.2022 року по 23.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати одноразових виплат грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, із використанням відповідного показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. та відповідного тарифного коефіцієнту;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразові виплати грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, із використанням відповідного показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
В обґрунтування позову, позивач зазначив, що протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування грошового забезпечення у заявленому періоді виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 порушує його право на належний розмір грошового забезпечення військовослужбовця. Зокрема, позивач зазначив, що станом на день виключення зі списків особового складу відповідач провів нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу з 24.02.2022 року по 23.05.2023 року без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2022, 01.01.2023. Отже, грошове забезпечення позивача розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого останній вказав на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Зокрема, він зазначив, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. При цьому відповідач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, що викладені у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18, згідно якого - застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», - після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів, які передбачали обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати, - застосуванню не підлягають
На думку відповідача, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 постанови № 704 (у редакції до внесення змін пунктом 6 постанови № 103), а також вищою за роз`яснення, викладені у додатках 1, 12, 13, 14 постанови № 704, відповідач не вбачає правових підстав для обчислення розміру посадового окладу позивача та його окладу за військовим званням із застосуванням такої складової формули, як величина мінімальної заробітної плати. Підстав для застосування у порядку розрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військове звання лише окремих складових (в «усіченому виді») лише величини прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року та тарифного коефіцієнту, - немає, оскільки в такому разі буде неможливо визначити, чи відповідає добуток зазначених двох величин мінімальному пороговому рівню, передбаченому п. 4 Постанови КМУ № 704 (у редакції до внесення змін пунктом 6 постанови № 103).
З огляду на викладене, відповідач вважає, що згідно з постановою КМУ № 704, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Згідно військового квітка НОМЕР_5 , ОСОБА_1 , з 24.02.2022 року по 23.05.2023 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2023 року № 103 головного сержанта ОСОБА_1 , колишнього стрільця-снайпера 1 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 28 квітня 2023 року № 520-PC на посаду старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони Дніпропетровського ОТЦК та СПІ м. Дніпро, вважати таким, що справи та посаду здав 23 травня 2023 року.
Згідно цього наказу, з 23 травня 2023 року позивача виключено із списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення з 23 травня 2023 року з продовольчого забезпечення за нормою № 1 (каталог) з 24 травня 2023 року та видати належні атестати і направити для подальшого проходження служби до м. Дніпро.
Вислуга років у Збройних Силах на день виключення зі списків частини становить: календарна 3 роки 4 місяці, загальна 3 роки 11 місяців.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась.
Грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік не виплачувалась.
Відпустка за сімейними обставинами за 2023 рік зі збереженням грошового забезпечення не надавалась.
За період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 додаткові відпустки, як учаснику бойових дій не надавалися.
Матеріальна допомога за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) не виплачувалась.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) не преміювати в повному обсязі за період з 01 травня по 23 травня 2023 року.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) не виплачувати грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01 травня по 23 травня 2023 року.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами) виплатити надбавку за вислугу років на військовій службі у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 01 травня по 23 травня 2023 року.
Згідно довідки про нараховані та перераховані позивачу суми основних та додаткових видів грошового забезпечення у військовій частин НОМЕР_1 з лютого 2022 по травень 2023, позивачу встановлений коефіцієнт посадового окладу 1,55, коефіцієнт військового звання 0,5. Відповідно, нараховано оклад за військове звання з урахуванням коефіцієнту 0,5 та з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн), та, аналогічно, посадовий оклад нараховано з урахуванням коефіцієнту 1,55 та з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн). Також, надбавка за вислугу років у розмірі 25%, надбавка за особливості проходження військової служби у розмірі 87,8 % та премія, нарахована та виплачувалась виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018
Про нарахування грошового забезпечення позивачу у заявленому періоді виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 також підтверджено відповідачем у відзиві.
Отже, наведені дії відповідача стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон України №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону України №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
За приписами частини першої статті 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частин другої, третьої статті 9 Закону України №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців прийнято постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі по тексту - Постанова Кабінету Міністрів України №704). Вказана постанова набула чинності 01.01.2018.
Згідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 (у первинній редакції на дату прийняття) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Таким чином, Урядом України було запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1052 до пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України №704 були внесені зміни у частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено з 01.01.2018 на 01.01.2019.
Таким чином, станом на 01.01.2018 Постанова Кабінету Міністрів України №704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців було регламентовано постановою Кабінету Міністрів України №1294.
При цьому, пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції Постанова Кабінету Міністрів України №103 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, з 01.03.2018 Урядом України було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладом за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції постанови Кабінету Міністрів України №103 діяв до моменту скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020), тобто до 29.01.2020.
З 29.01.2020 була відновлена юридична дія пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відтак, з 29.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Проте, згідно пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.
Відтак, під час розв`язання колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України №1774-VІІІ та пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704, у редакції до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України №103, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Водночас, з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладом за військовим званням, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладом за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01.01.2018.
З вказаного слідує, що 29.01.2020 настала подія підвищення розміру винагороди за службу діючого військовослужбовця за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто станом на 01.01.2020, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
З 01.10.2020 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 №1038, яка також внесла зміни до порядку обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII визначено, що станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 1762,00 грн.
Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX встановлено, що станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2481,00 грн.
Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX, встановлено, що станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2684,00 грн.
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що у спірному періоді позивачу грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 1762,00 грн.
Відтак, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу з 24.02.2022 по 23.05.2023, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023 є такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, із довідки про нараховані та перераховані позивачу суми основних та додаткових видів грошового забезпечення у військовій частин НОМЕР_1 з лютого 2022 по травень 2023, судом встановлено, що позивачу у 2023 році виплачувалось тільки оклад за військове звання та надбавка за вислугу років. Посадовий оклад, надбавка за особливості проходження військової служби та премія позивачу у 2023 році не виплачувалась.
Зазначені обставини судом не досліджується, оскільки не є предметом даного позову.
Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у такій спосіб:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 окладу за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.01.2023 року по 23.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) оклад за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.01.2023 року по 23.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Щодо позовних вимог в частині не нарахування та не виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, суд зазначає таке.
Із довідки про нараховані та перераховані позивачу суми основних та додаткових видів грошового забезпечення у військовій частин НОМЕР_1 з лютого 2022 по травень 2023, судом встановлено, що позивачу у 2022 році грошової допомоги на оздоровлення не виплачено взагалі.
Підставою звернення до суду з даним позовом є непогодження позивача із бездіяльністю відповідача щодо виплати основних та додаткових видів грошового забезпечення у 2022 та 2023 роках виходячи із прожиткового мінімуму на працездатних осіб станом на 01.01.2018. Позивач у позові не ставить питання щодо взагалі невиплати грошової допомоги на оздоровлення у 2022 році.
Таким чином, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення на 2022 рік, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати одноразових виплат грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік із використанням відповідного показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 та відповідного тарифного коефіцієнту та зобов`язання Військової частини НОМЕР_4 нарахувати та виплатити позивачу одноразові виплати грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, із використанням відповідного показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, оскільки в цій справі предметом дослідження є питання щодо порядку нарахування та виплати грошової допомоги на 2022 рік, а не підстави ненарахування цієї допомоги.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Враховуючи, що за подання даного позову, судовий збір не сплачений, розподіл судового збору не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року;
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 окладу за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.01.2023 року по 23.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023;
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) оклад за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.01.2023 року по 23.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 09.10.2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна