Справа № 620/7462/22
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

09 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №620/7462/22

адміністративне провадження № К/990/32432/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, згідно пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати пункт 6 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, згідно з пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої та підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

На думку скаржника, суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржених судових рішень невірно застосував Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме його редакцію, що призвело до порушення норм матеріального права та ухвалення незаконних і необґрунтованих рішень у справі. Оскільки передбачений пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дворічний строк з часу первинного огляду та встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності до повторного огляду, під час якого було змінено причини та встановлено ІІ групу інвалідності, позивачем не було додержано, тому спірне рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги прийняте у відповідності до вимог цього Закону.

Однак Верховний Суд звертає увагу, що визначена у частині четвертій статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона щодо виплати грошової допомоги може мати місце лише у разі спливу дворічного строку після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через ушкодження здоров`я внаслідок погіршення за одним медичним фактором, а не внаслідок різних.

Вказане підтверджується висновками Верховного Суду, висловленими у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957. Вказані висновки також відповідають позиціям Верховного Суду, висловленим у постановах від 04.03.2020 у справі № 240/5765/18, від 12.03.2020 у справі № 280/148/19, від 17.02.2021 у справі № 240/1623/20, від 19.09.2022 у справі № 240/8578/20.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач у різний час отримав два окремі ушкодження здоров`я:

1) під час проведення нічних стрільб 26.02.2015 - вогнепальне сліпе осколкове та ракоабдомінальне поранення справа з пошкодженням правого купола діафрагми, правої долі печінки, зачеревинного простору, з 30.06.2015 йому встановлено 50 % втрати працездатності та за результатом огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи;

2) у зв`язку з Q інфарктом міокарда задньої стінки лівого шлуночка від 27.09.2020 та з 17.11.2021 за результатом огляду органами МСЕК його було визнано особою з інвалідністю II групи.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 узгоджуються з викладеними висновками Верховного Суду.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати Міністерству оборони України копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя А.І. Рибачук