Справа № 589/2960/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 р. Справа № 589/2960/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18.08.2023, суддя Северинова А.С., по справі № 589/2960/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області , Шосткинського відділу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Шосткинського відділу Управління державної міграційної служби України в Сумській області від 12.05.2023 року про примусове повернення громадянки російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );

2) зобов`язати Шосткинський відділ Управління державної міграційної служби України в Сумській області анулювати у паспорті громадянки російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 65 № НОМЕР_1 , виданий 11.11.2019 року штамп та запис «Прийнято рішення про примусове повернення від 12 травня 2023 року № 1. Зобов`язаний залишити територію України до 09 червня 2023 року».

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.08.2023 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Шосткинського відділу Управління державної міграційної служби в Сумській області від 12.05.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - відповідач), не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, відповідач діяв правомірно, в межах наданих повноважень, оскільки позивач тривалий час перебуває на території України без законних на те підстав.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Позивач та його представник заперечували проти вимог апеляційної скарги, вважали рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, 11.03.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

11.03.2021 року позивач документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 з терміном дії до 11.03.2022 року.

12.05.2023 року Шосткинським відділом Управління державної міграційної служби України в Сумській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МСМ 001375, відповідно до якого 12.05.2023 року об 11-годині 00 хв. у Шосткинському відділі УДМС у Сумській області виявлено громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився. Місце скоєння правопорушення: Сумська область, м. Шостка.

Також 12.05.2023 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн за проживання за документами, термін дії яких закінчився, а саме за недійсною посвідкою на тимчасове проживання в Україні, не оформивши нової в установлений законодавством термін, після закінчення строку дії посвідки, про що відповідачем складено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МСМ № 001383.

12.05.2023 року Шосткинським відділом Управління державної міграційної служби України в Сумській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та зобов`язано її покинути територію України у термін до 09.06.2023 року.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача про примусове повернення позивача, звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, рішення прийнято без дотримання принципу обґрунтованості та пропорційності свого рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» .

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є самостійною підставою для примусового повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Пунктом 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322, передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання документи для її обміну можуть бути подані не пізніше 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1202 від 21.10.2022 року, яка набрала чинності 26.10.2022 року, встановлено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або, які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування.

Іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1232 від 01.11.2022 року, яка набрала чинності 09.11.2022 року, (далі Постанова № 1232) встановлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором:

у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/ територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 1232 обмеження у пункті 1 цієї постанови не поширюються на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, п`ятнадцятою, шістнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб.

Пунктом 3 Постанови № 1232 визначено, що особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цією постановою.

З огляду на викладене, Постановою Кабінету Міністрів України №1202 від 21.10.2022 року строк дії посвідок на тимчасове/ постійне проживання на території України продовжено на період дії воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування, окрім посвідок оформлених громадянам Російської Федерації. З 09.11.2022 року в зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 1232, органами ДМС поновлено обмін посвідок на постійне/тимчасове проживання в Україні громадянам РФ за визначеними в ній критеріями.

Судова колегія не погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для примусового повернення ОСОБА_1 , оскільки, як встановлено вище, позивач з 11.03.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_3 , з 11.03.2021 року була документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 з терміном дії до 11.03.2022 року.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач не мала наміру порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», її перебування на території України без відповідних документів, що дають право на проживання на території України, не зумовлено її протиправними, умисними діями.

Колегія суддів, враховуючи положення статті 26 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зазначає, що питання стосовно примусового повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну, покладається виключно на орган, повноважний приймати рішення про примусове повернення з України і при прийнятті такого рішення цей орган має діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення про примусове повернення позивача не враховано, що остання з 11.03.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином України, до дня ведення в Україні воєнного стану перебувала в країні на законних підставах та кінцевий час дії посвідки на проживання припав на 11 березня 2022 року, що об`єктивно перешкодило їй звернутися за продовженням дії посвідки.

Варто зазначити, що під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 пояснила, шо протягом 2022 в усному порядку зверталася до міграційних органів щодо питання продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, проте у відповідь не отримала будь-якого роз`яснення.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України № 1232, якою встановлено 30-денний строк для поновлення обміну посвідок на постійне/тимчасове проживання в Україні, не визначає іноземця або особи без громадянства, які мають право на продовження посвідки, у разі пропуску такого строку, як осіб, що підлягають примусовому поверненню в країну походження або третю країну.

При цьому, рішення про заборону в`їзду на територію України відносно позивача не приймалося, отже остання не позбавлена права після виїзду в країну походження або третю країну в найкоротший термін повернутися в Україну та легалізувати своє положення, що вказує на формальність санкції, застосованої до неї у вигляді примусового повернення, яка на переконання суду, не є пропорційною та необхідною за наявності у неї права перебування на території України.

Крім того, згідно з статтею 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Також колегія суддів вважає за необхідне в даному випадку застосовути положення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 8 якої визначено право особи на повагу до приватного і сімейного життя, відповідно до положень якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приписами ст.19 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено що законодавством України іноземцям та особам без громадянства гарантуються недоторканність особи, житла, невтручання в особисте і сімейне життя, таємниця листування, телефонних розмов і телеграфних повідомлень, повага їх гідності нарівні з громадянами України.

За встановлених у справі обставин, враховуючи наявність у позивачки в Україні сім`ї, мети та підстав для подальшого проживання на території України, колегія суддів вважає, що в спірному випадку відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що втручання в сімейне та особисте життя позивачки є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Під час судового розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не було встановлено асоціальної поведінки позивачки, переховування від міграційного органу або вчинення будь-яких інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від відповідальності за порушення міграційного законодавства України, що дії позивачки суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідача винесено без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи, з урахуванням формальних підстав та не є пропорційним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Шосткинського відділу Управління державної міграційної служби в Сумській області від 12.05.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18.08.2023 по справі № 589/2960/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 09.10.2023