Справа № 420/10156/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/10156/23

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М. Дата і місце ухвалення: 21.07.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04.02.2020р. по 28.04.2023р. в розмірі 333 598,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом прокурора Одеської області від 03.02.2020р. №257к його було звільнено з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області та з органів прокуратури з 03.02.2020р. При звільненні прокуратурою Одеської області не було виплачено на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2018р. по 29.01.2020р., у зв`язку з попереднім незаконним звільненням на підставі наказу №764к від 30.03.2015р. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2023р. по справі №420/4475/21 зобов`язано прокуратуру Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2018р. по 29.01.2020р. в сумі 203 042,04 грн. У зв`язку з цим, на підставі ст.117 КЗпП України, ОСОБА_1 набув право на нарахування та виплату на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.02.2020р. по 28.04.2023р. (810 днів) в розмірі 333 598,50 грн., з розрахунку середньоденної заробітної плати 411,85 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 21.07.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача, що судовим рішенням по справі №420/4475/21 встановлено, що прокуратурою Одеської області не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2018р. по 29.01.2020р. А відтак, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Судом першої інстанції не враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. по справі №823/1823/18.

Апелянт вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що враховуючи відсутність на момент звільнення позивача рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з прокуратури Одеської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач діяв в рамках чинного законодавства України. Позивач зазначає, що судом не враховано, що прокуратура Одеської області зобов`язана була на час звільнення ОСОБА_1 самостійно нарахувати та виплатити на його користь заробітну плату, однак цього зроблено не було.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. ОСОБА_1 звільнено з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р.

Зазначений наказ ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2015р. у справі №815/2215/15 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016р. у справі №815/2215/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2015р. та ухвалено у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки прокурора Одеської області №764к від 30.03.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.04.2017р. скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2015р. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016р. по справі №815/2215/15 та направлено справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади. Поновлено ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді, яку він обіймав до звільнення. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2015р. по 02.10.2017р. у загальному розмірі 258 229,95 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, піддано негайному виконанню.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018р. скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. Ухвалено по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2015р. по 07.02.2018р. у загальному розмірі 296119,20 грн. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

30.03.2018р. позивачу був виданий виконавчий лист по справі №815/2215/15 на підставі якого з відповідача на користь позивача було стягнуто 296119,20 грн. заробітної плати та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2018р. задоволено частково заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018р.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018р. змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виклавши абзац 6 резолютивної частини у наступній редакції: «Стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2015р. по 07.02.2018р. у загальному розмірі 432781,68 грн. без утримання податку та без урахування обов`язкових платежів». В іншій частині постанову від 07.02.2018р. залишено без змін.

Наказом Прокурора Одеської області №243к від 30.01.2020р., на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018р. по справі №815/2215/15, скасовано наказ прокурора Одеської області від 30.03.2015р. №764к, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 31.03.2015р.

Наказом прокурора Одеської області від 03.02.2020р. №257к звільнено ОСОБА_1 з посади та з органів прокуратури з 03.02.2020р. за власним бажанням.

При звільненні ОСОБА_1 нараховано та виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час та компенсацію за 218 календарних днів відпустки в сумі 209018,40 грн.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2020р. у справі №815/2215/15 були скасовані ухвалені у цій справі постанова Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р., постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018р. та постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2018р. Ухвалено по справі нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. про звільнення позивача, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 31.03.2015р. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2015р. по 07.02.2018р. у загальному розмірі 293472,75 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому, серед іншого, просив зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на його користь:

- заробітну плату за час вимушеного прогулу упродовж з 31.03.2015р. по 08.02.2018р. в сумі 134854,20 грн. без утримання податку та без урахування обов`язкових платежів;

- заробітну плату за час вимушеного прогулу упродовж з 09.02.2018р. по 29.01.2020р. в сумі 297763,44 грн. без утримання податку та без урахування обов`язкових платежів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2023р. по справі №420/4475/21 позов задоволено частково. Зобов`язано Прокуратуру Одеської області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.02.2018р. по 29.01.2020р. в сумі 202630,20 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2023р. по справі №420/4475/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2023р. змінено шляхом викладення абзацу другого його резолютивної частини в такій редакції:

«Зобов`язати Прокуратуру Одеської області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.02.2018р. по 29.01.2020р. в сумі 203042,05 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства».

У вказаній постанові по справі №420/4475/21 колегія суддів погодилася із правильністю визначення судом першої інстанції періоду, за який у цій справі необхідно додатково стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 08.02.2018р. по 29.01.2020р., оскільки саме цей період залишився не охвачений остаточним рішенням суду у справі №815/2215/15 (постанова Верховного Суду від 04.03.2020р.) до моменту поновлення позивача на посаді наказом прокурора Одеської області №243к від 30.01.2020р.

З посиланням на висновки суду у справі №420/4475/21 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04.02.2020р. (перший день після звільнення його з посади за власним бажанням наказом прокурора Одеської області від 03.02.2020р. №257к) по 28.04.2023р. (дата ухвалення судового рішення по справі №420/4475/21) в розмірі 333 598,50 грн. (з розрахунку середньоденної заробітної плати 411,85 грн. * 810 днів затримки розрахунку) на підставі ст.117 КЗпП України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , зазначив, що між позивачем та відповідачем впродовж тривалого часу існують спори, що підтверджується судовими справами №420/4475/21, №815/2215/15. При цьому, постанова суду у справі №420/4475/21, яка стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, набрала законної сили 28.04.2023р. А відтак, за висновками суду, враховуючи, що на дату звільнення ОСОБА_1 з посади (03.02.2020р.) було відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2018р. по 29.01.2020р., тому й відсутні підстави для висновку про затримку відповідачем розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 у період з 04.02.2020р. по 28.04.2023р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, з аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки та вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Затримку Одеською обласною прокуратурою розрахунку при звільненні з посади (наказ прокурора Одеської області від 03.02.2020р. №257к) ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судовим рішенням по справі №420/4475/21 зобов`язано прокуратуру Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2018р. по 29.01.2020р. в сумі 203 042,04 грн.

У зв`язку з цим, позивач стверджує, що вказаним судовим рішенням фактично встановлено не проведення відповідачем з ним повного розрахунку при звільненні (не нараховано та не виплачено сум, на які він мав право за законом), а тому, на підставі ст.117 КЗпП України, він набув право на нарахування та виплату на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.02.2020р. по 28.04.2023р. в розмірі 333 598,50 грн.

Колегія суддів вважає помилковими такі доводи апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.235 КАС України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З вказаної норми слідує, що питання про виплату незаконно звільненому працівнику заробітної плати за час вимушеного прогулу (власне як і період вимушеного прогулу та суму, яка підлягає стягненню на користь позивача) вирішує орган, який розглядає трудовий спір, а не безпосередньо роботодавець при наявності рішення суду про поновлення працівника на посаді.

За відсутності відповідного рішення органу, який розглядає трудовий спір, заробітна плата за час вимушеного прогулу не є належною звільненому працівникові сумою у розумінні статті 116 КЗпП України, яка підлягає йому виплаті на дату звільнення, та, відповідно, не наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, при звільненні ОСОБА_1 наказом прокурора Одеської області від 03.02.2020р. №257к з посади та з органів прокуратури з 03.02.2020р. за власним бажанням та проведенні з ним розрахунку при звільненні, було відсутнє рішення органу, який розглядає трудовий спір, тобто суду, про виплату на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2018р. по 29.01.2020р.

Відповідне питання вирішено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2023р. по справі №420/4475/21 і з саме з вказаної дати у відповідача виник обов`язок щодо виплати на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за відповідний період в сумі 203042,05 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку про затримку Одеською обласною прокуратурою розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 та, відповідно, для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2020р. по 28.04.2023р. в розмірі 333 598,50 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції від 21.07.2023р. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 жовтня 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук