Справа № 260/6928/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2023 року м. Ужгород№ 260/6928/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у письмовомі провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) через представника адвоката Буженка Юрія Сергійовича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_2 ), яким просить суд:

1. Визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт та звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначає, що у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, він направив засобами поштового зв`язку на ім`я свого безпосереднього командира рапорт на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років), до якого були додані всі підтверджуючі документи. Однак передбаченого законом рішення по суті його рапорту не було прийнято. У зв`язку з цим, позивач аналогічний рапорт на ім`я командувача військової частини НОМЕР_2 направив засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження відповідача, проте рішення по суті його рапорту не прийнято.

Позивач вважає таку бездіяльність військової частини НОМЕР_2 протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції вказав, що позивачем не надано суду жодного доказу, що у нього на утриманні перебувають троє дітей до 18 років. Щодо розгляду рапорту позивача від 03.04.2023 року зазначив, що на адвокатський запит було надано відповідь, що у задоволенні такого позивачу було відмовлено. Щодо рапорту про звільнення з військової служби від _.06.2023 року, то зазначив, що такий не зареєстрований у стройовій військової частини НОМЕР_2 , на адресу відповідача не надходив. З урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що не є спірним у даній справі.

Як встановлено з матеріалів справи позивач, 03.04.2023 року подав на ім`я військової частини НОМЕР_2 рапорт на звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону №2232-ХІІ, а саме - у зв`язку з наявністю на утриманні трьох неповнолітніх дітей, до якого були додані свідоцтва про народження, копія паспорту дружини та свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 11).

Представником позивача було сформовано адвокатський запит від 03.04.2023 року у якому просив військову частину НОМЕР_2 повідомити результати розгляду поданого рапоту військовослужбовця ОСОБА_2 про звільнення з військової служби.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, вищевказаний рапорт був надісланий на адресу військової частини НОМЕР_2 разом з адвокатським запитом від 03.04.2023 року, що підтверджується описом вкладення до листа №672 (а.с. 12) та вручений 18.04.2023 року, що підтверджується трекінгом відстеження Укрпошти (а.с. 40).

23 квітня 2023 року військовою частиною НОМЕР_2 було розглянуто рапорт позивача від 03.04.2023 року та відмовлено в задоволенні такого у зв`язку з тим, що в додатках до рапорту відсутні документи, що підтверджують факт утримання військовослужбовцем трьох дітей. Зазначено, що свідоцтво про народження не засвідчують факт утримання.

Представника позивача було повідомлено про прийняте рішення листом від 23.04.2023 року за №1600/кп, яке було надіслане адвокату на електронну пошту, як того й просив останній.

Крім того у листі зазначено, що відповідь на рапорт позивача доведена військовослужбовцю перед сстроєм та надана на руки.

Позивач також стверджує, що __.06.2023 року аналогічний рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 разом з додатками (копія паспорту дружини ОСОБА_3 ; копія акту обстеження житлово-побутових умов проживання; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; копія довідки від 06.06.2023 року) ним був відправлений засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, проте рішення по суті його рапорту станом на день звернення до суду не прийнято.

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років) протиправною, позивач звернувся д осуду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України;.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України,Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Закон №2232-ХІІ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Пунктом 6 ст. 2Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до ч. 3 цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбаченіст. 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до абз. 13 пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з ч.7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначеноЗаконом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008 передбачено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_8 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;

- у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

- у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;

- у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військовому званні - Президентом України.

Стосовно порядку звільнення, п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз. 3 п. 241 Положення №1153/2008).

Згідно з п. 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженоїнаказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, (далі - Інструкція №170) передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Згідно з пунктом 12.9 розділу XII цієї ж Інструкції документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення:

- за підставами, передбаченими пунктами «г» - «е» частини третьої, підпунктами «а», «ґ», «д», «е» пункту 1, підпунктом «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «д», «е», «є», «и» - «о» пункту 1, підпунктами «д», «е», «є», «з» - «м» пункту 2, пунктом 3 частини п`ятої, підпунктами «д» - «і» пункту 1, підпунктами «ґ» - «з» пункту 2, пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- за підставами, передбаченими пунктами «б», «в» і «д» частини третьої, підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пунктів 1, 2 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, зокрема, через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед іншого як перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підтвердження обставин щодо подання рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років) позивач до матеріалів справи долучив копії таких документів: рапорту від 03.04.2023 року (опис вкладення до листа, фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 12.04.2023, накладну №672, та витяг з офіційного сайту АТ «Укрпошта» про вручення поштового відправлення №672 18.04.2023), рапорту від __.06.2023 (позивач стверджує, що вказаний рапорт був направлений на адресу місцезнаходження відповідача).

Відповідно до п. 233 Положення №1153/2008 що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Так, представником позивача було підготовано та направлено рапорт на звільнення з військової служби від 03.04.2023 року. Зазначений рапорт направлено засобами поштового зв`язку, про що свідчить наявний опис вкладення, накладна (видана АТ «Укрпошта»), а також роздруківка трекінгу поштового відправлення, з якої встановлено, що відповідне відправлення вручено адресату 18.04.2023 року.

Такий рапорт було розглянуто відповідачем та відмовлено позивачу у звільненні з військової служби, що підтверджується матеріалами справи, зокрема листом військової частини НОМЕР_2 від 23.04.2023 року (а.с.38 на звороті).

Суд звертає увагу на те, що рапорт від __.06.2023 року про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років) підписаний лише позивачем; будь-яких записів безпосереднього командира позивача про його отримання/відмітки про власне клопотання з відповідного питання/його підпису такий рапорт не містить (а.с. 24).

Відтак вказаний рапорт від __.06.2023 року не може підтвердити факт його отримання безпосереднім командиром позивача.

Щодо рапорту від __.06.2023 року про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років) (а.с 24), то суд зауважує, що на підтвердження його направлення до військової частини НОМЕР_2 (так зазначив позивач) до матеріалів справи не долучено жодних доказів.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що позивачем було направлено рапорт про звільнення з військової служби від __.06.2023 року з підтверджуючими документами (цінний лист з описом вкладення, тощо).

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує факт надходження такого рапорту до військової частини НОМЕР_2 .

Отже, доводи позивача про неодноразове звернення до військової частини НОМЕР_2 з рапортами про звільнення з військової служби не підтверджені документально.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту дотримання позивачем вимог Положення №1153/2008 та Інструкції №170 в частині дотримання процедури звільнення з військової служби, а саме - подання рапорту до відповідача про звільнення з військової служби.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що позиваче не позбавлений права подати рапорт про звільнення з військової служдби на ім`я безпосереднього начальника разом з усіма доказазми на підтвердження абставин, зазначених у рапорті.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті

обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років) та зобов`язання відповідача розглянути такий рапорт про звільнення з військової служби та прийняти передбачене законом рішення про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, відтак у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЯ. М. Калинич