Справа № 160/23583/23
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.,
за участі секретаря судового засідання - Дивнич Д.І.
представника позивача - Курочкіна Л.М.
представника відповідачів - не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС про роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 30.08.2023 року ВП № 72417371 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн. за невиконання рішення суду.
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
ухвалою суду про забезпечення позову зупинено дію рішення відповідача;
позивачем подана апеляційна скарга на ухвалу суду про забезпечення позову;
позивач не має законних підстав та технічної можливості виконати ухвалу суду про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення відповідача.
Ухвалою суду від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою суду від 02.10.2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідач 1 надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав. На примусовому виконанні у державного виконавця перебувала ухвала суду про забезпечення позову. Державний виконавець двічі виносив постанови про накладення на позивача штрафу за невиконання виконавчого документу. 19.09.2023 року позивач подав до державного виконавця заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням вимог виконавчого документу. 21.09.2023 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням вимог виконавчого документу
Відповідач 2 відзив на позовну заяву не надав; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином засобами електронного зв`язку.
У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та повідомив суд про те, що фактичного виконавчий документ виконано 18.09.2023 року, а 19.09.2023 року позивач подав до державного виконавця заяву про закінчення виконавчого провадження.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином засобами електронного зв`язку.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.
Позивач отримав дану постанову 02.08.2023 року, що підтверджується штрих-кодом позивача на документі.
Позивач отримав вказану вище другу постанову про накладення штрафу 07.09.2023 року, що підтверджується штрих-кодом позивача на документі.
У матеріалах справи міститься також копія заяви позивача від 19.09.2023 року, яка адресована державному виконавцю, про закінчення виконавчого провадження.
21.09.2023 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження, оскільки позивач виконав вимоги виконавчого документа у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закону № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Порядок виконання рішень, за якими боржник повинен вчинити певні дії визначений ст.63 Закону № 1404-VIII, частина перша якої передбачає, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Відповідно до частини другої цієї статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 ст.75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст. 75 Закону № 1404-VIII).
Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен був встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду податковим органом було подано заяву в порядку ст. 44 та 254 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
При цьому, рішення суду носять обов`язковий характер індивідуально - правового акту, не підлягають будь - якому розширеному та на власний розсуд трактуванню іншими особами, ніж судові органи.
Будь - яке ухилення боржника від виконання вимог чинного рішення суду, його невиконання чи перешкоджання виконанню, є неправомірним діянням, за яке. відповідно до закону, передбачена відповідальність.
Відповідно до п. 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165, (далі - Порядок № 1165), питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня, тобто комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь ДПС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС.
У разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Отже, за приписами Порядку № 1165, питання включення та виключення платника податки з переліку ризикових відноситься до компетенції комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, де знаходиться на обліку такий платник податків.
Таким чином, судове рішення боржником не виконане, що також встановлено державним виконавцем на момент прийняття постанови про накладення штрафу, а також не заперечується позивачем.
Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 року у справі № 160/19014/23 фактично виконана позивачем 18.09.2023 року шляхом виключення інформації про рішення комісії Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 21.07.2023 №12754 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» (ідентифікаційний код юридичної особи 36710304) пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість до набрання законної сили рішенням суду у цій справі з відповідної бази даних податкового органу.

При цьому, причиною невиконання рішення суду позивач зазначає також оскарження в апеляційному порядку судового рішення.

Однак, на переконання суду наведена причина не може вважатися поважною, оскільки ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню. а також була наявна ухвала про відмову у роз`яснені ухвали суду, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження.

Стосовно доводів позивача, щодо неотримання від відповідача відповіді на заяву № 2502/5/32-00-05-01-02 від 04.08.2023 року, то суд зазначає, що це не є предметом розгляду цієї справи та не є підставою для скасування спірної постанови.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що у державного виконавця відсутній альтернативний варіант для досягнення фактичного виконання рішення суду, яке на момент відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови набрало законної сили, згідно якого боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, ніж той, що вказаний у виконавчому документі. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, на державного виконавця покладається обов`язок вчинення відповідних заходів, примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. 241-246, 287 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Східного міжрегіонального управління ДПС про роботі з великими платниками податків (49031, м. Дніпро, пр-т. Олександра Поля, 57, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49027, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49027, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, 21а, код 43315529) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя С.В. Златін

я