Справа № 420/4128/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/4128/23

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д. К.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 69 від 04.01.2023 р. в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., за період з 01 по 31 грудня 2022 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., за період з 01 по 31 грудня 2022 року;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правову допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що згідно із наданої відповідачем довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 1216 від 20.03.2023 р. позивач приймав участь у таких заходах в період з 01 по 31.1.2022 року включно, а тому відповідач мав виплатити позивачу додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах, як те передбачено п. 1 постанови КМУ № Документ сформований в системі Електронний суд 16.05.2023 4 168 від 28.02.2022 року.

В той самий час сторона позивача звертає увагу, що спеціальними нормативно_правовими актами, які передбачають та регулюють порядок та умови нарахування і виплати додаткової винагороди не передбачено права для командира військової частини позбавляти військовослужбовця такої винагороди.

Зокрема такими актами є постанова КМУ № 168 від 28.02.2022 р. та наказ МОУ № 260 від 07.06.2018 р.

Більш того норми постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. є імперативними і не дають права командиру військової частини на свій розсуд приймати рішення щодо виплати такої винагороди на відміну від такої виплати як премія. Таким чином відповідач у відзиві не зміг надати законних обґрунтувань причин та підстав невиплати додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р., чим підтвердив свою протиправну бездіяльність.

Крім того, на думку позивача, невиконання наказу начальника є кримінальним правопорушення передбаченим ст. 402 Кримінального кодексу України. Відносно позивача не було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження за вказаною статтею та відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд 1 інстанції повинен був відхилити наказ № 68 від 01.01.2023 року як такий, що не стосується предмета позову, а спеціальними нормативно правовими актами, які передбачають та регулюють порядок та умови нарахування і виплати додаткової винагороди не передбачено права для командира військової частини позбавляти військовослужбовця такої винагороди.

При цьому вказує, що судом першої інстанції протиправно прийнято до уваги доручення Міністерства оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З рапорту командира 3МР капітана ОСОБА_2 від 21.12.2022 р. за вих. 2036 зазначено, що особовий склад 3МР, в т.ч. позивач, відмовляється виконувати поставлене бойове завдання. Причиною тому являється низький морально-психологічний стан, недостатня кількість офіцерського складу (2 командири взводу), відсутність кваліфікації старшого бойового медика, відсутність засобів спостереження (тепловізори 8 од та прилади нічного бачення 14 од.), автомобільного транспорту, для транспортування боєкомплекту та особового складу, безпілотних приладів.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) № 68 від 04.01.2023 року, відповідно до п.10 якого, керуючись п.5 Розділу ХІ наказу Міністра Оборони України за № 260 від 07.06.2018 року Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, за відмову від виконання бойового завдання не виплачувати премію за грудень 2022 року старшому сержанту ОСОБА_1 .

Відповідно до додатку № 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 04.01.2023 року старшому сержанту ОСОБА_1 додаткова винагорода не виплачувалась.

ОСОБА_1 вказує, що брав безпосередню участь у бойових діях та здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів а саме з 01.12.2022 по 31.12.2022 року, тому мав отримувати виплати у розмірі 100 000 гривень за участь у таких діях та заходах, передбачені п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, тому вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачується додаткова винагорода, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було правомірно винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 69 від 04.01.2023 р. в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди 100 000 гривень; правомірно не приймав наказ про виплату додаткової винагороди, а тому підстави для його скасування та задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.1,4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У зв`язку з повномаштабною військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктами 1, 2-1 названого рішення Уряду установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

При цьому, згідно пункту 17 розділу І Порядку №260, який застосовується з 24 лютого 2022 року, було встановлено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З положень наведених норм права слідує, що визначення конкретного розміру додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у межах до 30000,00 грн. або у межах до 100000,00 грн. є виключною прерогативою суб`єкта владних повноважень, свобода адміністративного розсуду якого обмежена запровадженим ст.8 Конституцією України принципом верховенства права в частині неприпустимості вчинення свавілля та запровадженою нормами Закону України від 06.09.2012 №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" неприпустимістю дискримінації як неоднакового ставлення до однакових осіб в однакових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) № 68 від 04.01.2023 року, відповідно до п.10 якого, керуючись п.5 Розділу ХІ наказу Міністра Оборони України за № 260 від 07.06.2018 року Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, за відмову від виконання бойового завдання не виплачувати премію за грудень 2022 року старшому сержанту ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до додатку № 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 04.01.2023 року старшому сержанту ОСОБА_1 додаткова винагорода не виплачувалась.

Судом встановлено, що підставою для видання вищезазначених наказів був рапорт командира підрозділу (вх №2036 від 21.12.2022 року), який був складений щодо військовослужбовців, які відмовилися виконувати бойове завдання.

Крім того, відповідач зазначає, що Міністр оборони України, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022р. № 168, вимагав від осіб, вказаних у дорученні, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника)» (пункт 9.7).

Відповідно до змісту Постанови №168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) лише у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

Отже, у разі відмови військовослужбовців виконувати бойовий наказ останні не включаються до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт відмови позивача у виконанні бойового наказу став достатньою правовою підставою для позбавлення його додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року.

Тому відповідач в межах повноважень та порядку, передбачених Постановою №168, на законних підставах не виплатив позивачу додаткову винагороду за грудень 2022 року та правомірно видав сппірний наказ, а отже позов задоволенню не підлягає

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 09 травня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 10 жовтня 2023 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова