Справа № 932/5004/23
Суддя: Овчиннікова О. С.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №932/5004/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі Фетіскіній К.Р.,

представника відповідача Жарої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії 1ДІ №00348546 від 19.05.2023 року. Позов обґрунтовує тим, що він здійснив зупинку свого транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , приблизно о 16.10 години на стоянці біля будинку № 19 по вул.Ламана в м.Дніпрі з дотриманням Правил дорожнього руху. Приблизно через 30 хвилин не знайшов власного автомобіля на місці, де його залишив. Згодом знайшов автомобіль на штрафмайданчику КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР, сплатив штраф 340 грн., витрати на транспортування 2110,00 грн., за зберігання авто на штрафмайданчику 144,00 грн. Пізніше за його заявою отримав постанову від 19.05.2023 року, де було зазначено правопорушення зупинка заборонена, зупинка на перехресті. Проти постанови заперечує, оскільки відсутня подія правопорушення, позивач не порушив вимоги ПДР, відсутня подія та склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, постанова містить відомості, які не відповідають дійсності фактичне розташування автомобіля зазначено вул.Ламана, буд.19, однак не зазначено перехрестя, координати розташування автомобіля не відповідають реальному місцю здійсненої фотофіксації, за координатами фотофіксації розташований будинок АДРЕСА_1 узвіз, з фотофіксації не вбачається, що автомобіль розміщено саме на перехресті. Тому просить постанову скасувати, стягнути на його користь судовий збір та витрати на правову допомогу , а також понесені витрати на послуги евакуатора та зберігання автомобіля в сумі 2594,00 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про судовий розгляд за його відсутності, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що 12.05.2022 року інспектором Журбою Д.С. було виявлено адміністративне правопорушення, яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме, зупинка автомобіля на перехресті вул.Ламана, 19, в м.Дніпрі, автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушено вимоги п.п. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху. Автомобіль було евакуйовано. За результатами розгляду справи винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ №00348546 від 19.05.2023 року. З матеріалів фотофіксації чітко вбачається, що позивачем розташовано транспортний засіб безпосередньо на перехресті. Заперечує відповідач проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки сума витрат є завищеною, не співмірною, справу визначено судом розглядати у спрощеному провадження, справа нескладна.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке:

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ №00348546 від 19.05.2023 року, винесеної інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Журбою Д.С., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення вимог п.п. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху за обставин: 12.05.2023 року о 16.31 години транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Ламана, буд.19, чим порушено вимоги п.п. «г» п.15.9 Правил дорожнього руху України в частині заборони зупинки транспортного засобу на перехрестях.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Згідно ч. 3 ст. 219 КУпАП від імені виконавчих комітетів міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом міської ради посадові особи виконавчих органів міської ради - інспектори з паркування.

Відповідно до ч. 3 ст. 279-1 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, на місці вчинення правопорушення).

Згідно ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (ПДР України), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 3 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, у вигляді накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, задля висновку про наявність в діях особи складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху, посадова особа, що розглянула справу про адміністративне правопорушення, мала пересвідчитись про те, що порушення правила зупинки потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем порушень пункту 15.9 «г» Правил дорожнього руху в частині зупинки транспортного засобу на перехрестях, а також що таке порушення, якщо воно мало місце, потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху, оскільки в фабулі постанови взагалі не зазначено , на якому саме перехресті було здійснено зупинку автомобіля позивачем ОСОБА_1 .

Фотознімки із відображенням автомобілю марки VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , надані відповідачем як докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, суд визнає як неналежні докази, зважаючи на те, що такі фотознімки не містять інформації про відстань місця зупинки транспортного засобу від перехрестя або того факту, що зупинка відбулась безпосередньо на перехресті, а відповідачем не здійснювався замір такої відстані.

В даному випадку суд застосовує до цих правовідносин правову позицію Верхового Суду, викладену у постановах від 08.02.2018р. у справі 760/3696/16-а, від 18.07.2019 р. по справі № 216/5226/16-а, відповідно до якої належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів або безпосередньо на перехресті.

Таким чином, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідачем не надано належних та достатніх доказів правомірності свого рішення.

З урахуванням відсутності належних та достатніх доказів вчинення позивачем порушення п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху України, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2-5 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 990, тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори.

Зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів здійснюється на спеціальних майданчиках чи стоянках Національної поліції, її територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів, а також підприємств, установ та організацій, з якими територіальними (у тому числі міжрегіональними) органами Національної поліції укладено договори про надання послуг із зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку інспектор з паркування викликає евакуатор.

Після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення має вищу юридичну силу аніж постанова Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 року № 990, враховуючи той факт, що вказані зміни стосовно відсутності понятих при тимчасовому затриманні транспортного засобу, набрали законної сили 17.03.2021 року, суд застосовує до вказаних правовідносин положення статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В межах спірних правовідносин фіксація обставин тимчасового затримання транспортного засобу здійснювалась в режимі фотозйомки (відеозапису), а тому підстав для залучення понятих у посадової особи Відповідача не було.

Положеннями частини 3 статті 265-4 КУпАП передбачено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб:

ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

З огляду на вказане та з урахуванням того, що підставою для тимчасового затримання транспортного засобу Позивача зазначено порушення підпункту «г» пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, яке охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, однак відсутність доказів скоєння Позивачем зазначеного правопорушення виключає можливість тимчасового затримання його транспортного засобу, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача коштів у вигляді сплаченого штрафу за паркування в сумі 340,00 грн., суд звертає увагу на те, що оскільки зазначені кошти самостійно сплачені Позивачем на погашення штрафу за паркування, тому повернення таких коштів Позивачу має здійснюватись на підставі та в порядку визначеному Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, а не шляхом заявлення позовної вимоги про стягнення таких коштів з Відповідача.

Стосовно вимог позивача про стягнення з Відповідача заподіяних збитків в сумі 2254,00 грн. за протиправну евакуацію авто; 144,00 грн. - за зберігання авто на майданчику суд зазначає про те, що оскільки отримувачем цих грошових коштів є КП «Транспортна інфрастуктура міста», яке не є учасником даної справи, відсутні підстави для стягнення вказаних коштів саме з Відповідача.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У ситуації, що розглядається, позивачем було укладено з Адвокатським бюро «Анастасії Дударенко» договір про надання правової допомоги від 12.05.2023 року.

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу із захисту його інтересів у судовому порядку з погодинною оплатою вартістю 1000 грн за годину.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді надано копію акту виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги від 19.05.2023 року, а також копію розрахункової квитанції від 19.05.2023 року, всього 3000 грн.

Разом з тим, заявлені до стягнення з відповідача судові витрати, відповідно до акту виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги від 12.05.2023 року є неспівмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, складності справи, кількості нормативно-правових документів необхідних для складання процесуальних документів, суд дійшов висновку про необхідність зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до 1000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись, ст.ст. 122, 222, 251, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ №00348546 від 19.05.2023 року, винесену інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Журбою Дар`єю Сергіївною, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680 грн. скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (код ) накористь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.С. Овчиннікова