Справа № 440/9752/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 р. Справа № 440/9752/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Канигіна Т.С.) від 13.03.2023 року по справі № 440/9752/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рапорту на рахунок звільнення за сімейними обставинами;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що для вирішення питання про демобілізацію з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивач неодноразово звертався до свого безпосереднього командира з рапортом про звільнення, проте, кожного разу звернення залишалось без розгляду або взагалі не приймалось, тобто ігнорувалось командуванням.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року по справі № 440/9752/22 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 від проходження військової служби від 13.10.2022 відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.10.2022 та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні іншої частини позовної заяви відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року по справі № 440/9752/22 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2022 р. позивач мобілізований до лав Збройних сил України на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022.

13.10.2022 р. позивачем подано рапорт командиру 3 артилерійської батареї, у якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку з сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2016 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу".

При цьому, 13.10.2022 р. командир 3 артилерійської батареї ОСОБА_2 звернувся до командира артилерійського дивізіону з рапортом стосовно звернення позивача.

Вважаючи протиправними бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту від 13.10.2022 р., позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем у порушення норм чинного законодавства не розглянуто рапорт про звільнення від проходження військової служби від 13.10.2022 р. відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертій статті 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд зазначив, що ним не надається оцінка у цій справі щодо наявності/відсутності правових підстав для звільнення позивача у зв`язку з сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки, як вище зазначено судом, відповідачем не було надано оцінку документам, які надав позивач разом з рапортом та не прийнято рішення стосовно рапорту позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а доводи апеляційної скарги фактично стосуються рішення суду в частині задоволення позовних вимог, рішення першої інстанції в переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 (далі Указ №64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022) з 21.11.2022 строком на 90 діб, від 06.02.2023 № 58/2023 з 19.02.2023 строком на 90 діб. Правовий режим воєнного стану триває і на цей час.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі за текстом - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

01.10.2022 р. набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення зміни до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану" від 20.09.2022 2599-ІХ (далі за текстом - Закон 2599-ІХ) до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, яким передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Тобто, внесеними Законом № 2599-IX змінами до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ доповнено підстави звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану.

З матеріалів справи судом встановлено, що 13.10.2022 р. позивачем подано рапорт командиру 3 артилерійської батареї, у якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку з сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2016 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу".

До рапорту позивачем долучено: оригінал довідки про виховання трьох неповнолітніх дітей; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; нотаріально завірена копія посвідчення багатодітної сім`ї.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_1 командир 3 артилерійської батареї Д. Нарепеха звернувся до командира артилерійського дивізіону з рапортом стосовно звернення позивача.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі посилається на те, що абзацом 1 п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року № 124 (надалі - Інструкція) встановлено, що рапорт є одним з видів документів, що створюються у Збройних Силах України.

В свою чергу, документом, відповідно до абз. 2 п. 2.1.6 Інструкції, є офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, одержаний чи створений військовою частиною (установою) у процесі її діяльності та має відповідні реквізити.

Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється (абз. 4 пп. 3.9.1 Інструкції).

Реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації (абз. 1 пп. 3.9.1 Інструкції).

Вказує, що копія рапорту, що надавалась позивачем до суду першої інстанції в якості обґрунтування своїх вимог не містить ознак реєстрації, передбачених Інструкцією.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124, (далі - Інструкція), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Таким чином, позивач, як військовослужбовець, наділений правом подання до вищої посадової особи рапорту, зокрема, і з питань звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 1.11 цієї Інструкції, у кожній військовій частині (установі) організовується загальне (несекретне) діловодство (далі діловодство), ведення якого покладається на службу діловодства, а там, де вона за штатом не передбачається, на особу (групу осіб), відповідальну за ведення діловодства, яка призначається наказом командира (керівника) військової частини (установи). У разі призначення декількох відповідальних осіб серед них визначається старший та розподіляються обов`язки.

Положеннями 1.12.2 Інструкції визначено, що служба діловодства відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію та веде облік документів, машинних носіїв інформації, печаток і штампів.

Таким чином, приписи вказаної вище Інструкції встановлюють загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах, угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням, тобто позивач, як військовослужбовець, має право подати рапорт, але на нього не покладено обов`язку щодо вчинення дій із реєстрації цього документа, оскільки такими повноваженнями наділені виключно особи (працівники служби діловодства), на яких в силу посадових інструкцій, наказів, тощо, покладено обов`язок щодо реєстрації документів, які надходять, зокрема, від військовослужбовців.

Колегія суддів зазначає, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Судовим розглядом встановлено, що після подання позивачем рапорту до вищої посадової особи, відповідачем дії щодо його розгляду вчинено не було.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в межах цих правовідносин мала місце протиправна бездіяльність відповідача, що виразилась у нерозгляді рапорту позивача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року по справі № 440/9752/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк