Справа № 480/971/23
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 р. Справа № 480/971/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Прилипчук О.А., вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 07.03.23 по справі №480/971/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області пов`язаної з ненаданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 ;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 заробітну плату за період відпустки з 11.02.2021 по 10.02.2022 включно, а саме заробітну плату за 1 календарний день і грошову допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 14 270,45 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність бездіяльності начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яка полягала у ненаданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В задоволенні клопотання про негайне виконання судового рішення відмовлено.

У задоволенні клопотання про встановлення судового контролю відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивача наказом від 01.08.1994 № 57 призначено на посаду начальника Охтирського міськвідділу Пенсійного фонду за конкурсом, наказом від 17.05.2002 № 31-о позивача призначено на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка в порядку переведення та наказом від 27.10.2011 № І-о позивача призначено на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі (з 27.01.2016 управління перейменоване на Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області).

04.07.2018 позивач звільнений з посади начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у зв`язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі № 1840/2917/18 наказом Пенсійного фонду України від 22.12.2018 № 491-о Про поновлення на посаді ОСОБА_1 . ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 05.07.2018.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі № 480/1693/19 наказом Пенсійного фонду України від 25.07.2019 № 332-о Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 18.04.2019.

ОСОБА_1 звернувся до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою від 20.01.2023 про надання невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, а також із заявою від 23.01.2023 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

На підставі неотримання відповіді на вказані заяви, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Згідно з ст. 57 Закону України Про державну службу, державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Надання оплачуваної щорічної відпустки є однією з конституційних гарантій права на відпочинок.

Щорічну основну оплачувану відпустку розуміють, як гарантоване законом число вільних від роботи календарних днів, що надається щорічно всім працівникам, які перебувають у трудових відносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України Про відпустки, право на відпустки забезпечується : гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків зазначених у ст. 24 цього закону. А саме: у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості; за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні; особам віком до вісімнадцяти років заміна всіх видів відпусток грошовою компенсацією не допускається; у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Щорічна основна оплачувана відпустка державному службовцю надається з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати. Також однією з важливих гарантій, реалізації права на відпустку є її оплата, мета якої - забезпечити працівникові матеріальну можливість повноцінного та ефективного відпочинку.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною дев`ятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Відповідно до ст. 50 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (надалі - Закон 889), заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Питання оплати праці державних службовців регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 Питання оплати праці працівників державних органів (із змінами та доповненнями) (надалі - Постанова №15), якою з метою упорядкування умов оплати праці працівників державних органів затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів.

02.02.2022 прийнята постанова КМУ № 89 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 і від 24.05.2017 року №358, яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 01.01.2022.

Як вже вище зазначалось, відповідно до ст. 57 Закону №889-VIIІ, державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Про прив`язку такої відпустки до робочого року законодавець веде мову також у частині другій статті 12 цього Закону.

Тобто, підстава виникнення у державного службовця права на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати пов`язана із настанням факту відпрацьованого робочого року.

У той же час, відпрацьований робочий рік не завжди співпадає у часі з бюджетним (календарним) роком. Тому один відпрацьований робочий рік може припадати на два бюджетні (календарні) роки.

Закон не ототожнює робочий рік з бюджетним роком і не ставить реалізацію права державного службовця на отримання грошової допомоги до щорічної відпустки у залежність від спливу бюджетного року.

Положення ст. 45 Конституції України, ст. 57 Закону №889-VIIІ й субсидіарне застосування положень КЗпП України та законодавства про відпустки у їхньому системному взаємозв`язку свідчать про те, що допомога до щорічної допомоги є елементом гарантій державного службовця на відпочинок та належного матеріального забезпечення.

Право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчужуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 75 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною десятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, з урахуванням положень статті 10 Закону України "Про відпустки", за змістом 57 Закону №889-VIIІ, у неї виникає право отримати таку відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок відповідно надати таку відпустку.

Також тлумачення нормативного припису статті 57 Закону №889-VIIІ указує на обов`язок забезпечити виплату разом із щорічною основною відпусткою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Отже, наявність у державного службовця права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, незалежно від часу звернення з заявою про це.

Крім того, ч. 2 ст. 54 Закону №889-VIIІ визначено, що державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 №500 затверджено Порядок надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до п. 23 вказаного Порядку, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою від 20.01.2023 про надання невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, а також з заявою від 23.01.2023 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати. Проте, відповідачем не було надано жодної відповіді на наведені заяви від 20.01.2023 та 23.01.2023.

Враховуючи відсутність належної відповіді на наведені заяви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023 та зобов`язання відповідача вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 по 10.02.2022 тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі №480/971/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова