Справа № 380/21848/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09 жовтня 2023 рокусправа № 380/21848/23

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кисильова О.Й., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу з 30.01.2020 по 23.12.2021 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.10.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 23.12.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу суму грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік, а також за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 22.09.2023 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

04.10.2023 на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення, в якій зазначив, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Позивач вважає, що відсутні підстави для застосування змін, які внесені Законом №2352-IX до ст.233 Кодексу законів про працю України, які набрали чинності з 19.07.2022 до правовідносин, які виникли на час звільнення Позивача зі служби, яке відбулося 23.12.2021.

Разом з тим, позивач, покликаючись на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, просить поновити строк звернення до суду.

Надаючи оцінку підставам поновлення строку звернення до суду, слід врахувати таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Варто відмітити, що підставою для звернення до суду з цим позовом є неправильний, на думку позивача, обрахунок посадового окладу, окладу за військовим званням, одноразової грошової допомоги при звільненні, а також не здійснення перерахунку та виплати суми грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, здійснений відповідачем при звільнення позивача із військової служби, тобто у грудні 2021 року.

Вирішуючи питання початку перебігу строку звернення до суду, суддя враховує таке.

Підставами позову в частині вимог про перерахунок розміру грошового забезпечення є те, що розмір посадового окладу та окладу за військовим звання, згідно змісту пункту 4 Постанови № 704, повинні змінюватись у січні відповідного календарного року, за умови зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наведена норма вказує на те, що грошове забезпечення військовослужбовці повинно змінюватись щороку з 1 січня, у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, позивач повинен був дізнатись про порушення свого права на отримання належного грошового забезпечення з лютого 2020 року (тобто після нарахування йому грошового забезпечення за січень 2020 року).

Поряд з цим, до 19.07.2022 позивач не був обмежений будь-яким строком для звернення до суду з метою відновлення його порушеного права.

Строкові обмеження виникають лише після внесення змін, якими законодавцем встановлено присічний строк для звернення до суду три місяці.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцевих положень" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Із аналізу наведеного вище слідує, що строки звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення належним сум при звільненні були продовжені до 30.06.2023 включно.

Втім, до суду із цим позовом ОСОБА_1 звернувся 18.09.2023, тобто через один рік і дев`ять місяців після звільнення, пропустивши, при цьому, тримісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП (навіть з урахуванням продовження таких строків на період дії карантину).

Відтак, суддя не приймає доводи позивача, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, з підстав їх спростування вище наведеними обставинами та положеннями законодавства.

Інших причин пропуску строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України, позивачем не зазначено.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України, передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зважаючи на відсутність обставин, які підтверджують поважність причини пропуску строку звернення до суду, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна