Справа № 140/8217/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/8217/23 пров. № А/857/14044/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі № 140/8217/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення 03.07.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, позивач) звернулось із позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 18287,80 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач відповідно до вимог статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом. В порушення зазначених норм за ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 18287,80 грн, з яких:

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Луцька ОТГ) на суму 3873,43 грн;

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Дубівська ОТГ) на суму 14244,37 грн;

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн (Луцька ОТГ).

Податковий борг виник внаслідок несплати нарахованого податку на майно згідно з податковими повідомленнями-рішеннями. Позивачем в установлені законом строки вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкових вимог від 14.05.2020 №29084-53, однак дані заходи не призвели до погашення податкового боргу відповідачем.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі № 140/8217/23 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 13.03.2012 він та його дружина ОСОБА_2 здійснили дарування власної частки в розмірі 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 в користь дочки ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за №185 та посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського управління юстиції Іванюк М.В.

31.03.2014 ОСОБА_1 на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 здійснив її продаж ОСОБА_4 , про що зроблено запис у реєстрі за №676. Договір посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного управління юстиції Кузьмич Н.В.

Згідно договору купівлі-продажу від 03.06.2016 ОСОБА_1 відчужив об`єкт нерухомості, а саме: комплекс будівель та споруд: база відпочинку А-3, загальною площею 214,3 кв.м, кухня В-1, загальною площею 25,8 кв.м за адресою Волинська область Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище. Договір зареєстрований в реєстрі за №512 і посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського управління юстиції Іванюк М.В.

Вважає, що податковий орган мав об`єктивну можливість з`ясувати, що у власності ОСОБА_1 відсутні об`єкти нерухомості, які підлягають оподаткуванню, а відтак суми податку нараховані відповідачу неправомірно та не підлягають стягненню.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі № 140/8217/23 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду даної справи, нараховані контролюючим органом грошові зобов`язання, відповідно до вищевказаних податкових повідомлень-рішень, є узгодженими, але не сплаченими у встановлені строки, тобто перетворились на податковий борг платника у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Оскільки визначене відповідачу податкове зобов`язання у сумі 18287,80 грн є узгодженим та не сплачене ним у встановлений строк, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову шляхом прийняття рішення про стягнення з ОСОБА_1 вказаного податкового боргу.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Волинській області.

Як слідує з інформаційної довідки ГУ ДПС у Волинській області про заборгованість по платежах до бюджету (а.с.3), розрахунку сум податкового боргу (а.с.4), витягу з ІС Податковий блок (зворотний бік облікової картки платника податків) (а.с.16-18) у відповідача наявна заборгованість за платежами з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на суму 3873,43 грн; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 14244,37 грн; з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн.

Податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на суму 3873,43 грн виник внаслідок несплати відповідачем податкового зобов`язання нарахованого податковим органом за податковими повідомленнями-рішеннями:

- № 0-0318 від 06.08.2018 в сумі 557,64 грн по терміну сплати 25.12.2018 (за 2017 рік);

- № 0-0318 від 18.04.2019 в сумі 648,78 грн по терміну сплати 24.12.2019 (за 2018 рік);

- № 0-0318 від 18.04.2019 в сумі 636,60 грн (за 2018 рік);

- № 0-0318 від 06.08.2018 в сумі 547,17 грн (за 2017 рік);

- №0-0318 від 03.02.2020 в сумі 727,19 грн по терміну сплати 11.08.2020 (за 2019 рік);

- № 0-0318 від 03.02.2020 в сумі 713,54 грн по терміну сплати 03.09.2020 (за 2019 рік);

- № 0-0318 від 05.04.2021 в сумі 42,51 грн по терміну сплати 08.10.2021 (за 2020 рік) (а.с.6-8,10,12).

Податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 14244,37 грн виник внаслідок несплати відповідачем податкового зобов`язання нарахованого податковим органом за податковими повідомленнями-рішеннями:

- № 0-0318 від 18.04.2019 в сумі 48,03 грн по терміну сплати 14.09.2019 (за 2018 рік);

- № 0-0318 від 18.04.2019 в сумі 3989,19 грн по терміну сплати 24.12.2019 (за 2018 рік);

- № 0-0318 від 03.02.2020 в сумі 4471,37 грн по терміну сплати 11.08.2020 (за 2019 рік);

- № 0-0318 від 03.02.2020 в сумі 538,32 грн по терміну сплати 11.08.2020 (за 2019 рік);

- № 0-0318 від 05.04.2021 в сумі 4638,97 грн по терміну сплати 08.10.2021 (за 2020 рік);

- № 0-0318 від 05.04.2021 в сумі 558,49 грн по терміну сплати 08.10.2021 (за 2020 рік) (а.с.9-11).

Податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн виник внаслідок несплати відповідачем узгоджених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № від 10.05.2017 (а.с.14-15).

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 по платежах до бюджету, яка підлягає до стягнення за даним позовом становить 18287,80 грн. Доказів сплати вищезазначеної заборгованості відповідач суду не надав.

Несплата відповідачем податкового боргу стала підставою для звернення ГУ ДПС у Волинській області з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з відповідача у примусовому порядку.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Приписами підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Як передбачено у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із положеннями підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За правилами пунктів 56.1, 56.2, 56.12, 56.15, 56.18 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу. Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Підпунктом 57.3 статті 57 ПК встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з приписами пункту 59.1 статті 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК передбачено, що після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пунктом 87.1 статті 87 ПК передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

У відповідності до пункту 95.1 статті 95 ПК контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За приписами пункту 95.2 статті 95 ПК стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

У відповідності до пункту 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Приписами пункту 102.4 статті 102 ПК встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як встановлено судом у ході апеляційного перегляду, податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, були надіслані контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованим порядком з повідомленнями про вручення за адресою реєстрації місця проживання, що є його податковою адресою у розумінні пункту 45.1 статті 45 ПК України, та вручені відповідачу особисто, а саме: №0-0318 від 05.04.2021 (вручено 23.06.2021); №0-0318 від 18.04.2019, №0-0318 та №0-0318 від 18.04.2019 (вручено 06.09.2019); №0-0318 від 06.08.2018 та №0-0318 від 06.08.2018 (вручено 19.08.2018), що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.6 зворот, 11, 12 зворот).

Крім того, як слідує із довідок відділення поштового зв`язку, податкові повідомлення-рішення №0-0318 від 03.02.2020, №0-0318 від 03.02.2020 та №0-0318 від 03.02.2020, які були надіслані контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованим порядком з повідомленнями про вручення за адресою реєстрації місця проживання, не вручені адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому в розумінні пункту 58.3 статті 58 ПК України такі податкові повідомлення-рішення вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (а.с.9).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у строк, визначений підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, не сплатив, доказів оскарження податкових повідомлень-рішень, які слугували підставою для стягнення з відповідача податкового боргу у даній справі, апеляційному суду не надав.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України обумовлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

14.05.2020 позивач сформував та надіслав ОСОБА_1 податкову вимогу форми Ф №29084-53, з якої вбачається, що станом на 13.05.2020 загальна сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями становить 4037,22 грн та яка була надіслана відповідачу і вручена останньому 16.11.2020, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.13).

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Вказані заходи не спричинили погашення платником податків податкового боргу. Доказів оскарження податкової вимоги від 14.05.2020 №29084-53 або сплати сум податкового боргу відповідач не надав.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі № 140/8217/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 09.10.2023 року