Справа № 440/10030/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 р.Справа № 440/10030/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 р. (постановлену суддею Кукоба О.О.) по справі № 440/10030/21 за позовом ОСОБА_1 до Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури, в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 10.08.2021 р. № 656к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області; поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 11.08.2021 р.; стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі № 440/10030/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2023 р., у задоволенні позову відмовлено.

21.03.2023р. до Полтавського окружного адміністративного суду подано заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі № 440/10030/21 за виключними обставинами, у зв`язку із ухваленням Конституційним Судом України рішення від 01.03.2023 р. № 1-р(II)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 6 розд. II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (щодо гарантій незалежності прокурора).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі № 440/10030/21 відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі №440/10030/21.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України) та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні заяви позивачки про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 року №1-р(ІІ)/2023 (справа №3-5/2022(9/22) не має ретроспективної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, та не може застосовуватися до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, заявник подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.11.1993 р. працювала в органах прокуратури України на різних посадах, з 13.04.2016 р. на посаді прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури.

07.10.2019 р. ОСОБА_1 подала заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та намір пройти атестацію, внаслідок чого рішенням кадрової комісії від 28.01.2021 р. її включено до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора на 04.02.2021 р., проте у подальшому ОСОБА_1 відкликала свою заяву від 07.10.2019.

Згідно протоколу засідання 14-ї кадрової комісії від 04.02.2021 р. комісією прийнято рішення направити заяву ОСОБА_1 до Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора для розгляду по суті.

Департаментом кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора на адресу Полтавської обласної прокуратури направлено лист №07/1-2133вих-21 та витяг з протоколу №1 засідання 14-ї кадрової комісії від 04.02.2021.

Доповідною запискою в.о. начальника відділу кадрової роботи та державної служби Полтавської обласної прокуратури Скотаренко Г.З. від 06.08.2021 в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури запропоновано прийняти рішення, відповідно до вимог п. 1 п. 19 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України від 19.09.2019 №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 вважається такою, що не подала заяву про переведення до окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Наказом Полтавської обласної прокуратури від 10.08.2021 р. № 656к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі п. 1 п. 19 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX від 10.08.2021 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №440/10030/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

21.03.2023 р. до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі №440/10030/21 за виключними обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та не поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, і судовим розглядом встановлена особиста обізнаність заявниці з наслідками неподання (відкликання) заяви про проходження атестації.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі № 440/10030/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, оскільки позивачка звільнено з органів прокуратури на підставі п. 1 п. 19 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX як таку, що не подала заяву про переведення до окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію (вказана норма Закону №113-IX на дату видання спірного наказу була чинною, неконституційною не визнана).

Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень, у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 6 ст. 361 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 365 КАС України, заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Таким чином, у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень, у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення. Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Підставою для перегляду рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі № 440/10030/21 за виключними обставинами позивачка зазначила про прийняття Конституційним Судом України Рішення від 01.03.2023 р. № 1-р(ІІ)/2023, яким визнано неконституційним п. 6 розд. 2 Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, відповідно до якого з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 р. № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що: частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю..

У Рішенні від 30.09.2010 р. № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України Про внесення змін до Конституції України від 08.12.2004 р. № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив таке: незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність..

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України Про чинність Закону України Про Рахункову палату, офіційного тлумачення положень частини 2 статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України Про Конституційний Суд України стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14.12.2000 р. (справа№1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України (Конституційний Суд України) та Закону України Про Конституційний Суд України від 13.07.2017 р. № 2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі та застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Тобто, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Аналогічний правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.11.2020 р. по справі № 4819/49/19.

Як вбачається з резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 р. № 1-р(ІІ)/2023, припис пункту 6 розділу 2 Прикінцеві І перехідні положення Закону №113-IX, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, згідно із статтею 91 Закону України Про Конституційний Суд України припис пункту 6 розділу 2 Прикінцеві І перехідні положення Закону № 113-IX, визнаний неконституційним, втратив чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з 01.03.2023 р. - з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 01.03.2023 р. № 1-р(ІІ)/2023, що також прямо встановлено цим рішенням.

Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Аналогічний висновок, викладений в ухвалах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 21.12.2022 р. у справі № 140/2217/19, від 22.12.2022 р. у справі №805/1312/16-а та в ухвалі Верховного Суду від 13.04.2023 р. у справі № 600/1450/20-а.

Частиною 2 статті 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, суд апеляційної інстанції приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 р. у справі Брумареску проти Румунії та від 24.07.2003 р. у справі Рябих проти Росії, відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Окрім цього, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатися невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки є рішенням, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено та не передбачає примусового виконання.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. у справі № 440/10030/21 за виключними обставинами.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 328, 329, 361 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 р. по справі № 440/10030/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 09.10.2023 року