Справа № 260/6741/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2023 року м. Ужгород№ 260/6741/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , виражені у Висновку вих. №11017 від 25.06.2023 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 зі служби за мобілізацією в збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; 2) зобов`язати Військову частику НОМЕР_1 звільнити сержанта З механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону старшого сержанта ОСОБА_1 зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в зв`язку зі здійсненням постійного догляду за батьком ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що він призваний на військову службу під час мобілізації. В червні 2023 року він подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, а саме: здійсненням постійного догляду за батьком похилого віку, який згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії потребує постійного стороннього догляду. Однак за результатами розгляду поданого ним рапорту та долучених до нього документів у звільненні було відмовлено з підстав не підтвердження необхідності здійснення постійного догляду. Таке рішення відповідача вважає протиправним та необґрунтованим, оскільки ним було подано всіх необхідні підтверджуючі документи. Вважає, що МСЕК видає висновки про потребу у постійному сторонньому догляді лише у випадку встановлення особі групи інвалідності. Поряд з цим Лікарсько-консультативна комісія також вправі видавати висновок про необхідність у постійному сторонньому догляді для громадян похилого віку (які досягли 80 років) та яким не встановлена група інвалідності.

18 вересня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву б/н від 16.09.2023, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що підставою для відмови позивачу у задоволенні рапорту було те, що поданий ним висновок лікарсько-консультативної комісії був виданий у довільній формі, тому не може вважатися належним у розумінні законодавчих норм, та не передбачає встановлення потреби у постійному сторонньому догляді. Так, згідно з наданими Міністерством охорони здоров`я України роз`ясненнями потреба у постійному сторонньому догляді у інших випадках, аніж щодо осіб з інвалідність І та ІІ групи внаслідок психічного розгляду, визначається медико-соціальними експертними комісіями при встановленні інвалідності І групи. Окрім того, звернув увагу суду на те, що поданий разом з позовом висновок №251 від 14.03.2023 до рапорту не долучався, а тому в межах його розгляду такий не вивчався.

02 жовтня 2023 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Вважає, що відповідач не наділений повноваженнями встановлювати належність форми висновку лікарсько-консультативних комісій. Зазначає, що наданий позивачем висновок складений за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я №407 від 09.03.2021, що залишено відповідачем поза увагою. При цьому звертає увагу суду на те, що відповідач не розмежовує як дві окремі підстави для звільнення з військової служби догляд за особою з інвалідністю та догляд за особами, які потребують постійного догляду, що суперечить нормами ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, у зв`язку з оголошенням мобілізації ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) був призваний для проходження військової служби на підставі мобілізації згідно із Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022.

Станом на день виникнення спірних правовідносин головний сержант ОСОБА_1 проходить військову службу в 3 механізованому взовді 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

22 червня 2023 року ОСОБА_1 подав на ім`я тво командира 2 механізованої роти Військової частини НОМЕР_1 рапорт, зареєстрований за вх. №11017 від 25.06.2023, в якому просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю постійного догляду за батьком на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу».

При цьому зазначено, що до рапорту долучено відповідні підтверджуючі документи для звільнення, однак їх перелік не конкретизовано.

Відповідач надав до суду копію такого рапорту, а також долучених до нього документів, серед яких:

- нотаріально завірена копія висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Буштинської селищної ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) або догляду сторонніх осіб (витяг з протоколу №7 від 15.03.2023), виданого стосовно ОСОБА_1 , в тім що він здійснює догляд на безоплатній основі за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з висновком №251 від 14.03.23 та довідки №53 від 15.03.23 потребує постійного стороннього догляду;

- копія висновку лікарсько-консультативної комісії №256/01-16 від 06.06.2023 (витяг з протоколу №10/251 від 14.03.2023), виданого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого останній потребує постійного стороннього догляду;

- довідка №114 від 13.03.2023, видана Виконавчим комітетом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, відповідно до якої ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

- нотаріально завірена копія паспорта громадянина України ОСОБА_2 ;

- нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ;

- нотаріально завірена копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 ;

- витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ;

- копія військового квитка ОСОБА_1 ;

- копія картки платника податків ОСОБА_1 .

Представник позивача жодних заперечень щодо їх повноти не заявляє.

Як вбачається з відмітки на такому рапорті, тво командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_3 та командир 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 клопотали перед командиром Військової частини НОМЕР_1 по суті такого рапорту.

Поданий ОСОБА_1 рапорт був скерований для розгляду до командира Військової частини НОМЕР_1 та зареєстрований за вх. №12107 від 02.07.2023.

Відповідно до висновку помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної групи старшого лейтенанта юстиції Р. Куйбіди від 29.06.2023, рапорт і долучені до нього документи старшого сержанта ОСОБА_1 не підтверджують зазначеної ним підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби необхідність здійснення постійного догляду за батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому зазначено, що медичний висновок про потребу у постійному сторонньому догляді лікарсько-консультативні комісії уповноважені видавати лише щодо осіб з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу за формою, затвердженою наказом МОЗ від 31.07.2013 №667. Зауважено, що долучений до рапорту висновок лікарсько-консультативної комісії (витяг з протоколу №10/251 від 14.03.2023), виданий Комунальним некомерційним підприємством Тячівської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги», є довільної форми, а тому не може вважатися медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Окрім того, звернуто увагу на те, що як підстава для звільнення з військової служби необхідність у здійсненні постійного догляду може стосуватися лише осіб з інвалідністю.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Ч. 3 ст. 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII.

Положеннями ст. 2 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до вимог Закону №2232, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, спірні правовідносини виникли з приводу звільнення з військової служби військовослужбовця, призваного під час мобілізації, у період дії воєнного стану.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.

Відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час воєнного стану, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Стойка В.С. вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі вищезазначеної законодавчої норми з огляду на те, що його батько ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

У зв`язку з не бажанням продовжувати військову службу та з метою реалізації права на звільнення, передбаченого пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, 22 червня 2023 року ОСОБА_1 подав на ім`я тво командира роти рапорт, до якого долучив, серед іншого, копію висновку лікарсько-консультативної комісії №256/01-16 від 06.06.2023 (витяг з протоколу №10/251 від 14.03.2023), виданого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого останній потребує постійного стороннього догляду, та копію висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Буштинської селищної ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) або догляду сторонніх осіб (витяг з протоколу №7 від 15.03.2023), виданого стосовно ОСОБА_1 , в тім що він здійснює догляд на безоплатній основі за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з висновком №251 від 14.03.23 та довідки №53 від 15.03.23 потребує постійного стороннього догляду.

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 рапорту до долучених до нього документів Військова частина НОМЕР_1 дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення, оскільки надані військовослужбовцем документи не підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за батьком. При цьому наголошено на невідповідності наданого військовослужбовцем висновку лікарсько-консультативної комісії затвердженій Міністерством охорони здоров`я формі, а також на те, що здійснення постійного догляду, як підстава для звільнення, стосується лише осіб з інвалідністю.

Оцінюючи таке рішення суб`єкта владних повноважень з точки зору основних засад адміністративного судочинства, суд виходить з наступного.

Нормами ст. 26 Закону №2232 визначено перелік підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби у період дії воєнного стану за сімейними обставинами або інші поважні причини, серед яких виокремлено:

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, вищезазначені законодавчі норми розрізняють як окремі підстави для звільнення необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) (тобто без встановлення інвалідності), та окремо необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І або II групи. При цьому наявність інвалідності у хворого батька (матері) або дружини (чоловіка) не є обов`язковою умовою для звільнення з військової служби в разі встановлення необхідності здійснення постійного догляду за такими.

Вказане спростовує твердження відповідача, що підставою для звільнення з військової служби є виключно необхідність здійснення постійного догляду стосовно особи з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік).

Відповідно до такого Переліку, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Тобто Переліком, що прийнятий Кабінетом Міністрів України відповідно до ст. 26 Закону №2232, конкретизовано те, якими саме доказами підтверджується наявність підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби у разі необхідності здійснення постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка). Таким доказом щодо осіб, які досягли повноліття, є медичний висновок медико-соціальної експертної комісії.

Незважаючи на зазначене, ОСОБА_1 такого медичного висновку до поданого Військовій частині НОМЕР_1 рапорту не долучив. Суд не вважає наданий відповідачу висновок лікарсько-консультативної комісії №256/01-16 від 06.06.2023 (витяг з протоколу №10/251 від 14.03.2023) належним у розумінні законодавчих норм документом на підтвердження наявності підстав для звільнення позивача з військової служби з огляду на те, що такий складено у довільній формі, що не передбачена законодавством. Вказана обставина була однією з підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні поданого рапорту.

При цьому суд не може взяти до уваги долучену до матеріалів справ копію висновку №251 від 14.03.2023 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого КНП Тячівської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги», оскільки такий документ не був поданий ОСОБА_1 в якості доказу наявності підстав для звільнення разом з рапортом від 22.06.2023 та не оцінювався відповідачем при прийнятті рішення щодо відсутності підстав для звільнення з військової служби.

Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Так, відповідно до п. 5 такого переліку, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Згідно з абз. 2 п. 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, всі наявні у військовослужбовця документи на підтвердження наявності сімейних обставин, що, на його думку, є підставою для звільнення з військової служби, повинні бути подані саме Військовій частині для здійснення належного розгляду та прийняття обґрунтованого рішення.

Разом з тим, у спірних правовідносинах, ОСОБА_1 визначених законодавством доказів на підтвердження необхідність здійснення постійного стороннього догляду за хворим батьком, що є підставою для звільнення з військової служби, Військовій частині НОМЕР_1 з рапортом від 22.06.2023 не надав.

Суд зазначає, що відповідно до п. 225 Положення, уповноваженою особою на прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби є саме командир Військової частини НОМЕР_1 , який за результатами розгляду поданого військовослужбовцем рапорту та долучених до нього документів, повинен надати правову оцінку наявності передбачених законодавством підстав для звільнення. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та надавати правову оцінку поданим документам, до того, як такі були оцінені уповноваженим органом.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії», в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

З огляду на вищезазначене суд не може надавати оцінку документам, які не були подані на розгляд військовій частині, та приймати за результатами такої рішення щодо наявності або відсутності підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби, оскільки в такому разі суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за відсутності належних доказів на підтвердження передбачених пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 обставин. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін