Справа № 686/6725/23
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/6725/23
Провадження № 2-а/686/145/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі Сороці А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Стешіної Т.М.,

представника відповідача Фортельної Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2023 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, посилаючись на те, що 01.03.2023 р. відповідачем було прийнято рішення про примусове повернення останньої до країни походження або третьої країни та зобов`язано ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 30.03.2023 р., яке прийнято з порушенням вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з викладених у позові підстав.

Представник відповідача заперечила проти позовних вимог, посилаючись на аргументи викладені у відзиві від 05.04.2023 року.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає що поданий позивачем позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є іноземцем громадянкою російської федерації згідно даних паспорта громадянина російської федерації №53 10 996349 від 13.11.2010 року.

29.03.2022 р. УДМС України в Хмельницькій області було прийнято рішення відносно останньої про примусове повернення іноземця до країни походження, відповідно до змісту якого: «29.03.2023 р. під час прийому громадян за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянку рф ОСОБА_1 , паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 від 13.11.2010р., яка востаннє прибула на територію України в 2010 році. Відповідно до чинного законодавства, зокрема Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011, Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, яка затверджує Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, громадянка рф ОСОБА_1 має право перебувати на території України 90 днів протягом 180 днів. Разом з тим зазначений іноземний громадянин на день контролю перебував на території України понад встановлений строк, чим порушив передбачений законодавством термін, перейшовши на нелегальне становище. За вказане порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2022 р. по справі №686/8529/22 в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення від 29.03.2022 року було відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено; рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2022 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Бородія М. від 29.03.2022 р. про примусове повернення ОСОБА_1 до країни ппоходження (рф).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 р. встановлено, що «Згідно наданих позивачем в судовому засіданні пояснень, позивач 29.03.2022 самостійно звернулася до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з метою отримання дозволу на імміграцію, де і була виявлена та притягнута до відповідальності. При цьому працівниками міграційної служби не вирішено питання щодо надання позивачу дозволу на імміграцію та не прийнято жодного рішення за зверненням позивачки відповідно до Закону "Про звернення громадян" та діючого міграційного законодавства. Натомість відповідачем прийнято рішення про примусове повернення іноземця до країни походження».

Окрім того, в зазначеній постанові від 24.01.2023 р. вказано, що «в даному випадку відповідач має розглянути звернення позивача з яким вона зверталася до міграційного органу 29.03.2022 та надати оцінку її аргументам, зокрема стосовно того, що вона проживає на території України з 2006 року із малолітньою дитиною та громадянином України ОСОБА_2 , з яким перебуває у незареєстрованому шлюбі, хворіє, фактично позбавлена можливості повернення в країну походження. Крім того не перевірено наявність чи відсутність обставин, які б свідчили про заборону щодо примусового повернення позивача. За результатами розгляду звернення та з врахуванням наданої правової оцінки відповідач має прийняти рішення щодо надання дозволу на імміграцію або щодо відмови у наданні такого дозволу. При цьому у разі відмови у наданні такого дозволу відповідач має повторно вирішити питання щодо перебування позивачки на території України».

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не вирішено належним чином питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію згідно заяви останньої від 12.02.2023 року, а лише надано листа про повернення вказаної заяви про отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні без розгляду в зв`язку з невідповідністю поданої заяви та документів.

В подальшому, 01.03.2023 року відповідачем УДМС України в Хмельницькій області було повторно прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни та зобов`язано останню покинути територію України у термін до 30.03.2023 року.

Вказане рішення було отримано позивачкою в день його прийняття, що підтверджується відміткою на даному рішенні, копія якого міститься в матеріалах справи.

У змісті вказаного рішення зазначено, що «01.03.2023 р. під час відпрацювання поліцією території села Малашівці було виявлено громадянку рф ОСОБА_1 , паспорт громадянина російської федерації № від 13.11.2010р., яка востаннє прибула на територію України в 2010 році. Відповідно до чинного законодавства, зокрема Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011,Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, яка затверджує Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, громадянка рф ОСОБА_1 має право перебувати на території України 90 днів протягом 180 днів. Разом з тим зазначений іноземний громадянин на день контролю перебував на території України понад встановлений строк, чим порушив передбачений законодавством термін, перейшовши на нелегальне становище. За вказане порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень».

Таким чином, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем було повторно прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження, з тих самих підстав, що були вказані в рішенні від 29.03.2022 р., яке було скасовано судом.

Окрім того, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2023 року, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.09.2023 р., було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ №000994 від 01.03.2023 року відносно ОСОБА_1 та закрито справу про адміністративне правопорушення щодо неї.

В судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_1 з 2006 року безперешкодно проживає на території України разом зі своїм цивільним чоловіком, громадянином України ОСОБА_2 , 1967 року народження, та їхнім спільним сином ОСОБА_3 , 2005 року народження, хворіє та фактично позбавлена можливості повернення в країну походження.

Зазначені вище обставини підтверджуються наданими в судовому засіданні доказами, а саме: даними довідки Заслучненської сільської ради №124 від 26.07.2023 року, акту обстеження житлового приміщення №64 від 25.07.2023 року, копією медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України регулюється насамперед Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Зі змісту ч. 7 ст. 1 зазначеного Закону № 3773-VI вбачається, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України № 150, якою затверджено Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обгрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом сім`ї, оформлення спадщини, подання заяв про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджуючих документів на період існування таких обставин, але не більше 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи, суд вважає, що представником відповідача не надано належних та обґрунтованих доказів, які б вказували на порушення громадянкою рф ОСОБА_1 правил перебування на території України, а також наявність законних підстав для її повернення до країни походження, так як за весь період проживання останньої в Україні працівниками УДМС України в Хмельницькій області не здійснювалося жодних перевірок та не вирішувалося питання щодо надання дозволу на її імміграцію або відмови у наданні такого дозволу.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні законні підстави, передбачені ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для прийняття рішення щодо примусового повернення ОСОБА_1 до країни походження, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,3,5,72-77,241-246, 257-258, 260, 268 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 01.03.2023 р., затверджене заступником начальника УДМСУ в Хмельницькій області Майданом Б.В., про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, прийняте відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , орган видачі 560-012, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.Л. Стефанишин