Справа № 420/7287/23
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7287/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» (с.Дар`ївка, Білозерський район, Херсонська область, 75032, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» в якому позивач просить суд:

визнати протиправним наказ № 7ос від 30 січня 2023 року виданий державною установою «Дар`ївська виправна колонія (№10)» яким ОСОБА_1 звільнено з посади молодшого інспектора відділу охорони установи з 31.01.2023 року відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу служби України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів) та скасувати його;

поновити ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» з 31.01.2023 року;

стягнути з державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі з 01 лютого 2023 року по день ухвалення рішення у справі з розрахунку 361,63 гривні за кожен день вимушеного прогулу, з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходила службу у ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони установи.

З 14.05.2022 року відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.05.2022 року № 1951/5 оголошено простій по установі до закінчення дії воєнного стану.

З 11.11.2022 року Україна повернула контроль над установою, що розташована на правобережній частині Херсонської області, що є загальновідомим фактом.

23.01.2023 року в адміністративному приміщені установи позивач ознайомлена з попередженням про подальше звільнення з займаної посади після закінчення двомісячного строку з дня ознайомлення з цим попередженням.

30.01.2023 року ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» видала наказ №7ос яким ОСОБА_1 звільнено з посади молодшого інспектора відділу охорони установи з 31.01.2023 року відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально- виконавчу служби України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію»(у зв`язку із скороченням штатів).

Позивач вважає наказ №7ос виданий ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про звільнення з посади молодшого інспектора відділу охорони установи з 31.01.2023 року відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально- виконавчу служби України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів незаконним.

Позивач вказує, що у належний спосіб та термін не була попереджена про звільнення з посади молодшого інспектора відділу охорони установи з 31.01.2023 року відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу служби України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію»(у зв`язку із скороченням штатів).

Надана, на адвокатський запит, копія попередження, не може бути прийнята на підтвердження належного попередження.

Так, попередження на ім`я ОСОБА_1 яким повідомлено що відповідно до наказу Міністерства юстиції України, від 06.10.2022 року № 4308/5 «Про затвердження структури та штату державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» посада яку вона обіймає скорочується, видано 27 жовтня 2022 року.

Позивач не могла ознайомитись з попередженням про звільнення до його видання 23 жовтня 2022 року (як зазначено на попереджені) та стверджує відповідач відповідь на адвокатський запит від 22.02.2023 року).

Не отримувала позивач вказане попередження іншими засобами зв`язку.

Як стверджує ОСОБА_1 попередження про звільнення з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату надане їй відповідачем для ознайомлення в приміщенні ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» 23 січня 2023 року, під час ознайомлення нею здійснено фотографування.

Ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.05.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовну заяву, зазначивши, що Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» розташована на території села Дар`ївка, Херсонського району, Херсонської області, яка 3 01.03.2022 року до 11.11.2022 року входила до переліку громад, що перебували у тимчасовій окупації відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27.01.2023 року).

З метою соціального захисту персоналу на період тимчасової окупації, а також недопущення взаємодії з представниками незаконних органів влади окупаційного режиму, наказом Міністерства юстиції України від 13.05.2022 №1951/5 «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території», в державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10)» оголошено простій до закінчення дії воєнного стану та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза адміністративних будівель установи.

На даний час, державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» знаходиться на території села Дар`ївка, Херсонського району, Херсонської області, та входить до переліку громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до наказу державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 05.09.2022 року №05/ОС, в установі з 05.09.20222 року оголошено простій персоналу установи до закінчення дії воєнного стану та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами адміністративних будівель установи.

Зазначені факти підтверджені позивачем та не оскаржуються. Наказом Міністерства юстиції України від 06.10.2022 року № 4308/5 «Про затвердження структури та штату державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» змінено структуру та штат установи з 275,5 посад на три штатні одиниці, до якої входять:

- керівництво -1 посада;

- група фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - 1 посада; - група по роботі з персоналом 1 посада.

Наказом державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 21.10.2022 року №1/АГ «Про попередження про наступне вивільнення персоналу установи», запущено процедуру масового вивільнення та встановлено день звільнення персоналу, посади яких скорочуються, 29 грудня 2022 року.

27.10.2022 року, відповідно до наказу Наказом державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 21.10.2022 року №1/АГ «Про попередження про наступне вивільнення персоналу установи» відділом по роботі з персоналом установи, була проведена робота щодо попередження персоналу установи про наступне вивільнення, шляхом направлення повідомлення через месенджери Вайбер, Телеграм, Ватсап на особисті номери телефону персоналу установи, зазначені в наданих раніше рапортах та заявах.

Також зазначено, що в подальшому по прибуттю до установи, ОСОБА_1 підтвердила отримання попередження особистим підписом на ньому.

27.10.2022 року, складено акт про встановлення факту відправлення повідомлень співробітникам державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)».

Відповідач вказує, що на день попередження про звільнення в установі не було вакансій, які відповідали професійній кваліфікації ОСОБА_1 .

Відповідно довідки наданої відділом по роботі з персоналом установи ОСОБА_1 мала середню, а не вищу освіту, за період проходження служби зарекомендувала себе посередньо, мали місце порушення службової дисципліни та бесіди з приводу притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Відповідач зазначає, що посада, яку обіймала позивач, скорочена. Кваліфікаційним вимогам на посади які є в штаті (керівництво-1 посада; група фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - 1 посада; група по роботі з персоналом - 1 посада) ОСОБА_1 не відповідає. Рівнозначних посад, які б відповідали професії та кваліфікації ОСОБА_1 в штаті установи наразі не затверджено.

Доводи позовної заяви не спростовують законність оскаржуваного наказу установи. Факт наявного повідомлення про скорочення ОСОБА_1 , який долучено до матеріалів позовної заяви є доказом, того що зазначене повідомлення вона отримала та була з ним ознайомлена під підпис. Також, позивачем не надано жодного підтвердження того, що вона має пріоритетне право на залишенні на роботі.

22.05.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів дотримання діючого законодавства під час звільнення позивача, у зв`язку зі скороченням штату.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та відзив на позовну заяву, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 проходила службу в Державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10)».

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовженого до теперішнього часу.

Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» розташована на території села Дар`ївка, Херсонського району, Херсонської області, яка з 01.03.2022 року до 11.11.2022 року входила до переліку громад, що перебували у тимчасовій окупації відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27.01.2023 року.

Наказом Міністерства юстиції України від 13.05.2022 №1951/5 «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території», в Державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10)» з 14.05.2022 року оголошено простій та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами установи.

Наказом Міністерства юстиції України від 06.10.2022 року № 4308/5 «Про затвердження структури та штату державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» змінено структуру та штат установи та затверджено лише 3 посади, а саме: - керівництво 1 посада; - група фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку 1 посада; - група по роботі з персоналом 1 посада.

Наказом державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 21.10.2022 року №1/АГ/22 «Про попередження про наступне вивільнення персоналу державної установи», запущено процедуру масового вивільнення та встановлено день звільнення персоналу, посади яких скорочуються, 29.12.2023 року.

В подальшому установою здійснено повідомлення первинної профспілкової організації про заплановане скорочення штату працівників, проінформовано місцевий центр зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників та направлені попередження про наступне вивільнення персоналу установи.

23.10.2022 року ОСОБА_1 під власний підпис була ознайомлена з попередженням про скорочення займаної посади та наступним звільненням.

Вивільнення персоналу установи, відповідно до наказу від 21.10.2022 року №1/АГ-22 було заплановане на 29.12.2022 року.

Наказом державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 30 січня 2023 року №7/ОС «По особовому складу» звільнено ОСОБА_1 відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально виконавчу службу України» та п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вважаючи наказ про звільнення протиправним позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним: правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV).

Відповідно до ст.3 Закону № 2713-IV правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

За змістом положень ч.1 ст.6 Закону № 2713-IV Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань (ч.4 ст.6 Закону № 2713-IV).

Частиною 1 статті 14 Закону № 2713-IV передбачено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (ч.2 ст.14 Закону № 2713-IV).

Пунктом 5 частини 1 статті 13 Закону № 2713-IV встановлено, що підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: порядок призначення і звільнення з посад, права, обов`язки та умови служби працівників підприємств установ виконання покарань, які мають спеціальні звання рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, визначаються відповідно до законодавства.

Згідно ч.5 ст.23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.77 Закону № 580-VІІІ днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

За загальним правилом, під час вирішення адміністративних спорів, пов`язаних з проходженням публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, у даному випадку Закону України "Про Національну поліцію", але, у випадках не врегульованих спеціальним законодавством, підлягає застосуванню трудове законодавство.

Суд зауважує, що нормами Закону України "Про Національну поліцію" не врегульовано процедуру звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням чисельності штату, та дотримання трудових гарантій поліцейського, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати окремі положення КЗпП України.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За приписами ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Частинами 1, 2 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Зазначені норми також знайшли своє відображення у ст.68 Закону України "Про Національну поліцію".

Так, згідно ч.ч.1-3 ст.68 Закону № 580-VІІІ у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

При цьому, правова позиція щодо застосування та тлумачення ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" сформована Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 у справі № 824/185/17-а та від 12.06.2020 у справі № 814/2101/16, згідно яких у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Пропозиція всіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату, у якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Лише відмова поліцейського від запропонованої посади дає підстави для звільнення його у зв`язку зі скороченням штатів.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 814/805/17.

Отже, законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення. Тож, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2019 у справі № 808/588/17, від 20.01.2020 у справі № 753/22893/17, від 05.12.2019 у справі № 804/7399/16, від 24.04.2019 у справі № 808/892/17.

Судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 06.10.2022 року № 4306/5 «Про затвердження структури та штату державної установи «Північна виправна колонія (№90)» змінено структуру та штат установи та затверджено лише 3 посади, а саме: - керівництво 1 посада; - група фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку 1 посада; - група по роботі з персоналом 1 посада.

Наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2022 року №5767/5 «Про затвердження структури та штату державної установ «Північна виправна колонія (№90)» знову вносяться зміни до структури та штату установи, відповідно до яких, в установі затверджено 98 штатних одиниць, з яких 29 офіцерських посад.

Суд звертає увагу на те, що положення ч.3 ст.49-2 КЗпП України декларує дві імперативні норми: по-перше, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення пропонує працівникові іншу роботу; по-друге, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії, які відповідають його кваліфікації, досвіду роботи та стану здоров`я і які може виконувати працівник, і не лише за місцем роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які були в юридичної особи упродовж періоду від вручення працівнику письмового попередження про звільнення із займаної посади у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці по день його звільнення.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2020 р. у справі № 813/1220/16, від 09.07.2020 р. у справі № 809/2894/13-а наголошував на тому, що однією з правових гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому, власник вважається таким, що належно виконав наведені вимоги КЗпП України, якщо працівнику запропоновано наявну на підприємстві роботу (посаду), тобто, вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється.

Тож, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, і які існували на день звільнення.

Виходячи з наявних у справі матеріалів можна зробити висновок про те, що у новому штатному розписі відповідача, не було вакантних посад, які позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, вказане не заперечує і сам позивач.

Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо дати коли її було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення, оскільки вказане спростовується наявним у матеріалах справи попередження з датою та підписом позивача, а саме зазначено 23.10.2022 року.

При цьому суд зазначає, що позивачем не спростовується факт її підпису попередження про наступне звільнення 23.10.2022 року та не надано належних та допустимих доказів що підпис не належить позивачці.

Отже з огляду на встановлені судом обставини, позивач вважається таким, що повідомлений про наступне звільнення 23.10.2022 року.

Крім того, щодо посилання позивача що відповідач всупереч не запропонував їй рівнозначну посаду, суд зазначає таке: згідно наказу від 21 жовтня 2022 року №2/АГ-22 Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» «Про введення в дію штатного розпису», введено штатний розпис Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» (додається) у кількості 03 (три) штатних одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 15647,00 (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок сім грн. 00 коп.), до якої входять:керівництво -1 посада; група фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - 1 посада; група по роботі з персоналом - 1 посада.

Зі змісту відзиву на позовну заяву випливає, що на момент звільнення позивача в ДУ Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» були відсутні вакантні посади.

Позивач не зазначив у позові або відповіді на відзив обґрунтованих відомостей, які б давали підстави вважати, що у відповідача були вакантні посади або посади, на які позивача можливо було призначити.

Про наявність вакантних посад в інших закладах та установах Державної кримінально-виконавчої служби України позивач також не зазначає.

З огляду на викладене має бути застосована спеціальна норма ч. 5 ст. 68 Закону № 580-VIII, відповідно до якої переважне право на залишення на службі при реорганізації надається особам з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Позивачем не повідомлено про наявність у нього переважного права на залишення на службі.

Судом установлено, що відповідач ураховував, що відповідно довідки наданої відділом по роботі з персоналом установи ОСОБА_1 мала середню, а не вищу освіту, за період проходження служби зарекомендувала себе посередньо, мали місце порушення службової дисципліни та бесіди з приводу притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Вищевказане свідчить, що відповідач не порушив встановлений трудовим законодавством порядок (процедуру) звільнення позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено дотримання ним вимог ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України, ст.68 Закону України "Про Національну поліцію", а тому оскаржуваний в частині звільнення позивача є правомірним та таким що не підлягає скасуванню.

Тому у суду відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, у тому числі похідної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» (с.Дар`ївка, Білозерський район, Херсонська область, 75032, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Д.К. Василяка

.