Справа № 520/8691/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 р. Справа № 520/8691/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 (ухвалене суддею Бадюковим Ю.В.) по справі № 520/8691/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та вчинити виконати певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила: визнати незаконною та протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неправильного розрахунку житлової субсидії для відшкодування витрат обов`язкової частки плати за житлово-комунальні послуги; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повернути ОСОБА_1 переплачені нею кошти за житлово-комунальні послуги її квартири за період: січень місяць 2022 року в розмірі 621,42 грн.; грудень місяць 2022 року в розмірі 609,71 грн.; січень місяць 2023 року в розмірі 571,60 грн.; лютий місяць 2023 року в розмірі 2664,83 грн.; березень місяць 2023 року в розмірі 557,68 грн., а всього - 3086,01 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 залишено без задоволення позов.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» № 409 від 06.08.2014, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою щодо розміру призначено субсидії у опалювальному сезоні 2022 - 2023 років.

Листом № 5777-5691/Ш-03/8-2000/23 від 14.03.2023 позивачці повідомлено, що соціальні норми користування житлово-комунальними послугами, в межах яких призначається житлова субсидія, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (зі змінами), відповідно до яких позивачці подовжено житлову субсидію на опалювальний період 2022/2023 років з 01.10.2022 по 30.04.2023 у грошовій готівковій формі.

Житлова субсидія на опалювальний період призначалась, з урахуванням доходів за І-ІІ квартали 2022 року.

Середньомісячний сукупний дохід за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 склав 8036,27 грн; 12,59 % - це визначена частка середньомісячного сукупного доходу, яку позивачка може самостійно сплачувати за комунальні послуги у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і яка склала 1011,77 грн на місяць.

Розмір плати за житлово-комунальні послуги у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами на період з 01.10.2022 по 31.10.2022 склав 1347,9 грн., з 01.11.2020 по 31.03.2023 - 1938, 09 грн. щомісячно.

Розмір житлової субсидії на період з 01.10.2022 по 31.10.2022 склав 336,13 грн., з 01.11.2022 по 31.03.2023 - 927,46 грн. щомісячно, який буде перераховано в квітні 2023 року, у зв`язку із закінченням опалювального періоду.

За даними електронної мігрованої справи від структурного підрозділу соціального захисту населення, в підсистемі ІКІС ПФУ Призначення та виплати деяких соціальних виплат розмір житлової субсидії складає: № рішення: 63260002_12613_132. Сукупний дохід домогосподарства складає 8036,27 грн.; сукупний дохід на одного члена сім`ї складає 4018,14 грн., виходячи з цього, нараховано субсидію в період з 01.10.2022 по 31.10.2022 у сумі 336,13 грн. Параметри виплати: ПАТ КБ «Приватбанк»; № рішення: 63260002_12613_133. Сукупний дохід домогосподарства складає 8036,27 грн.; сукупний дохід на одного члена сім`ї складає 4018,14 грн., виходячи з цього, нараховано субсидію в період з 01.11.2022 по 31.03.2023 у сумі 927,46 грн., з 01.04.2023 по 30.04.2023 313,47 грн. Параметри виплати: ПАТ КБ «Приватбанк».

Не погодившись з вищезазначеною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при призначенні позивачу субсидії діяв в межах наданих законом повноважень та не допустив порушення прав позивачки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" № 2017-III від 05.10.2000 (в подальшому - Закон № 2017-ІІІ).

Відповідно до ст. 5 Закону № 2017-ІІІ, державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 9 Закону № 2017-ІІІ, до державних соціальних нормативів належать: гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам; показники якості управління багатоквартирним будинком і надання комунальних послуг.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 19.11.2017, до повноважень Кабінету Міністрів України належать, зокрема, встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.

Умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій: щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово-комунальних послуг, а саме: - житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; - комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами визначає Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 (в подальшому - Положення № 848).

Пунктом 4 Положення № 848 визначено, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Відповідно до абз. 1 п. 9 Положення №848 (в редакції чинній на час звернення позивачки із заявою про призначення субсидії з 01.05.2022), призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.

Відповідно до п. 9 Положення № 848, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1041 від 16.09.2022 "Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України", призначення житлових субсидій здійснюється: до 30.11.2022 включно - структурними підрозділами з питань соціального захисту населення; починаючи з 01.12.2022 - органами Пенсійного фонду України.

Контроль за правильністю призначення і виплати житлових субсидій здійснює Нацсоцслужба та її територіальні органи.

Відповідно п. 22 Положення № 848, житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку).

Згідно із п. 24 Положення № 848, житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства.

До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають). На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.

Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства (крім доходів одного з подружжя, якщо обом більше 60 років і вони проживають у сільській місцевості або селищах міського типу, доходів батьків у разі призначення субсидії студентам, які зареєстровані у гуртожитку за місцем навчання, та доходів одного з батьків дитини у разі призначення субсидії другому з батьків з дитиною у разі, коли батьки розлучені або не перебували у шлюбі, а також осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти). При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб не розраховуються.

Під час призначення житлової субсидії соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично в ньому не проживають у зв`язку з призовом на строкову військову службу. При цьому фактичні доходи таких осіб не враховуються в сукупний дохід домогосподарства.

Кількість членів домогосподарства визначається на початок місяця, з якого призначається житлова субсидія.

Згідно із п. 25 Положення № 848, у разі коли у складі домогосподарства кількість фактично проживаючих зареєстрованих членів домогосподарства є меншою за кількість членів домогосподарства, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих за цією адресою членів домогосподарства.

Доходи членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично за цією адресою не проживають, у сукупний дохід домогосподарства не враховуються. Ця норма не поширюється на випадок, визначений в абз. 3 п. 24 цього Положення (за винятком осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти).

Наявність у членів домогосподарства, які не проживають за зареєстрованим місцем проживання, та у членів їх сімей умов, зазначених у п.п. 2-4, 7, 9-10 п. 14 цього Положення, не є перешкодою для застосування під час призначення житлової субсидії абзаців першого та другого цього пункту.

Пунктом 26 Положення № 848 передбачено, що відповідно до рішення про призначення житлової субсидії у випадку, передбаченому п. 25 цього Положення, та/або документів, що підтверджують фактичне непроживання особи за адресою, управителі, об`єднання, виконавці комунальних послуг не нараховують плати за житлово-комунальні послуги, внески/платежі на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком на членів домогосподарства, які зареєстровані, але фактично не проживають у житловому приміщенні (будинку).

Судовим розглядом встановлено, що згідно із рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № рішення: 63260002_12613_132 та № рішеннм: 63260002_12613_133: сукупний дохід домогосподарства складає 8036,27 грн.; сукупний дохід на одного члена сім`ї складає 4018,14 грн. З урахуванням зазначених сум позивачці нараховано субсидію в період з 01.10.2022 р. по 31.10.2022 р. у сумі 336,13 грн. та нараховано субсидію в період з 01.11.2022 р. по 31.03.2023 р. у сумі 927,46 грн., з 01.04.2023 р. по 30.04.2023 р. - 313,47 грн.

Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 06.01.2011 зазначено, що на сьогодні, обов`язковий відсоток платежу для призначення субсидії за житлово-комунальні послуги становить 10 або 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу громадян, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), отже із урахуванням частка середньомісячного сукупного доходу, яку позивачка може самостійно сплачувати за комунальні послуги у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами розрахована згідно вимог чинного законодавства та становить 12,59 %.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що перерахунок субсидії у межах установленого терміну її призначення без звернень громадян провадиться у разі: зміни цін і тарифів на послуги, на оплату яких призначено субсидію; встановлення Кабінетом Міністрів України нового розміру витрат громадян на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; внесення змін до законодавства в частині надання окремим категоріям громадян пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи відсутність підстав для здійснення відповідного перерахунку розміру наданої субсидії позивачці за вказані періоди, відповідач при призначенні позивачу субсидії діяв в межах наданих законом повноважень та не допустив порушення прав позивача, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи апелянтки, що у інших містах виплата субсидії здійснюється у більшому ніж їй розмірі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1156, розмір обов`язкового відсотка платежу за житлово-комунальні послуги визначається для кожного домогосподарства індивідуально за єдиною формулою і залежить виключно від розміру середньомісячного сукупного доходу домогосподарства на одну особу.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 по справі № 520/8691/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін