Справа № 200/1603/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року справа №200/1603/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року (головуючий суддя І інстанції Кравченко Т.О.), складеного в повному обсязі 15 листопада 2022 року, у справі № 200/1603/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, про визнання протиправними дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру»;

- визнати дії ГУ ПФУ в Донецькій області протиправними;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області утриматися від вчинення певних дій, а саме утриматися від стягнення сум з пенсії ОСОБА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, фактично утримані (відраховані) з його пенсії за вислугу років на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за Законом № 2262 у разі повторного прийняття на військову службу виплата пенсії припиняється.

Вважає, що стягнення сум пенсії, виплачених надміру, є правомірним.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з 29 грудня 2009 року постійне місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 08 червня 2015 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області.

З 30 червня 2016 року після звільнення з військової служби позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262, яку він отримував до 01 вересня 2020 року.

З 01 вересня 2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області припинило пенсійні виплати.

12 листопада 2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» такого змісту: «За справою № пенсіонера Міноборони ОСОБА_1 , який одержує пенсію за вислугу років, за період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року утворилася переплата в розмірі 295 409,02 грн. Зазначена сума підлягає поверненню в ГУ ПФУ в Донецькій області. Стягнення здійснити з пенсії ОСОБА_1 в розмірі щомісячної пенсії до повного погашення переплати. Причина виникнення переплати: неповідомлення про працевлаштування».

Доказів направлення зазначеного рішення позивачу матеріали справи не містять.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, які полягали в припиненні виплати пенсії, за захистом своїх прав позивач звернувся до суду.

25 серпня 2021 року Перший апеляційний адміністративний суд прийняв постанову у справі № 200/114/21-а, якою позов ОСОБА_1 задовольнив частково, зокрема, зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року відповідно до Закону № 2262.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи 200/114/21-а Перший апеляційний адміністративний суд, серед іншого, встановив такі обставини, що знайшли відображення в мотивувальній частині постанови від 25 серпня 2021 року:

«[…]

Витягом з наказу № 112 від 15 березня 2016 року позивача виключено зі списків особового складу Орджонікідзевського міського військового комісаріату та всіх видів забезпечення з 29 квітня 2016 року […].

Згідно протоколу з пенсійної справи позивача, останньому призначено пенсію з 30.06.2016 у зв`язку із вищезазначеним звільненням з військової служби […].

На підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2017 року, постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі № 826/5228/16, Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 29 жовтня 2019 року № 411 скасовано пункт 3 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 19 лютого 2016 року № 65 щодо накладення на Позивача дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» […].

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 03 лютого 2020 року № 64 пункт 12 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 15 березня 2016 року № 112 про звільнення позивача з військової служби у запас за пунктом «е» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» скасовано та поновлено його на посаді […].

20.08.2020 атестатом про зняття з обліку № 467 позивачу припинено виплату пенсії з 01.09.2020 в зв`язку з поновленням на службі.

Позивач звернувся до відповідача щодо надання роз`яснення про виплату пенсії в зв`язку з поновленням на посаді за рішенням суду та надав контракт про проходження служби від 23.03.2020 строком на 5 років.

Відповідач листом 05.10.2020 надав відповідь про припинення виплати пенсії на підставі ч. 2 статті 2 Закону № 2262-ХІІ, повернення отриманої суми коштів та можливості призначення пенсії після звільнення […].

[…]».

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з такого:

«[…]

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідачем факт поданням позивачем недостовірних відомостей що стали підставою для призначенні пенсії не було встановлено.

Виплата пенсії позивачу припинена відповідачем у зв`язку з поновленням позивача на посаді.

Суд зазначає, що положення ч. 2 ст. 2 Закону № 2262, передбачають припинення виплати пенсії саме у зв`язку із повторним прийняттям особи на службу.

За загальновідомим правилом поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка відповідно до цього рішення визнається недійсною і час оплаченого вимушеного прогулу зараховується до стажу роботи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач неправомірно вважає поновлення позивача на посаді повторним прийняттям його на службу. Отже, у позивач були відсутні підстав для припинення виплати пенсії з посиланням на ч. 2 ст. 2 Закону № 2262.

[…]

Також, як свідчать матеріали справи, позивачем в березні 2020 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України.

Отже, позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникненням кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, то на нього розповсюджується дія частини 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо неприпинення виплати пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 522/23018/16-а.

[…]».

На виконання судового рішення у справі № 200/114/21-а ГУ ПФУ в Донецькій області поновило виплату пенсії за вислугу років, про що свідчать довідка про доходи № 8916 9341 5999 3918 та виписки по картковому рахунку позивача.

З 01 жовтня 2021 року ГУ ПФУ в Донецькій області розпочало утримання з пенсії позивача коштів в рахунок погашення раніше виплачених сум пенсії, які вважало переплатою.

Листом від 07 жовтня 2021 року № 0500-1808-8/82445 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило ОСОБА_1 , що в серпні 2020 року отримало лист Донецького обласного військового комісаріату з інформацією про те, що наказом Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 лютого 2020 року № 64 скасований наказ № 112 про звільнення з військової служби та його поновлено на військовій службі на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, ухвали Київського апеляційного суду від 29 березня 2017 року, постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року.

В листі від 07 жовтня 2021 року відповідач навів положення ст. 2 Закону № 2262 та зазначив, що оскільки позивач поновлений на службі з 29 квітня 2016 року, пенсія за нормами Закону № 2262 не виплачується, а сума коштів, отриманих в період проходження служби, підлягає поверненню.

У зв`язку з тим, що в період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 отримував пенсію, пенсійний орган дійшов висновку про виникнення переплати в сумі 295 409,02 грн.

ГУ ПФУ в Донецькій області навело норми ст. 50 Закону № 1058 і повідомило, що відповідно до рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 надміру отримані кошти будуть утримуватися щомісячно з пенсії позивача до повного погашення переплати, починаючи з 01 жовтня 2021 року.

Рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 відповідач надіслав позивачу лише у відповідь на його звернення разом з листом від 12 листопада 2021 року, тобто через рік після його прийняття.

В адресованому суду клопотанні від 02 серпня 2022 року № 0500-2205-7/48196 відповідач зазначив, що на виконання судового рішення у справі № 200/114/21-а позивачу поновлена виплата пенсії за вислугу років з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2021 року, з 01 жовтня 2021 року пенсія виплачується на картковий рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Згідно з електронною пенсійною справою з 01 жовтня 2021 року на підставі рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 166/1 розпочато відрахування (утримання) з пенсії надміру отриманих коштів, яке проводиться щомісячно до повного погашення заборгованості. За період з 01 жовтня 2021 року по 30 червня 2022 року з пенсії утримано всього 18 125,76 грн.

Як свідчить довідка про доходи пенсіонера ОСОБА_1 , за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року позивачу нарахована пенсія в загальній сумі 92 119,76 грн, утримано з пенсії 18 125,76 грн, фактично виплачено 73 994,00 грн, в тому числі:

в жовтні 2021 року нараховано 9 612,00 грн, відраховано 1 922,00 грн, виплачено 7 689,60 грн;

в листопаді 2021 року нараховано 9 612,00 грн, відраховано 1 922,00 грн, виплачено 7 689,60 грн;

в грудні 2021 року нараховано 9 632,00 грн, відраховано 1 926,40 грн, виплачено 7 705,60 грн;

в січні 2022 року нараховано 9 632,00 грн, відраховано 1 926,40 грн, виплачено 7 705,60 грн;

в лютому 2022 року нараховано 9 632,00 грн, відраховано 1 926,40 грн, виплачено 7 705,60 грн;

в березні 2022 року нараховано 10 627,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 8 501,75 грн;

в квітні 2022 року нараховано 10 627,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 8 501,75 грн;

в травні 2022 року нараховано 10 627,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 8 501,75 грн;

в червні 2022 року нараховано 12 118,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 9 992,75 грн.

Докази, які б свідчили, що з липня 2022 року відповідач припинив утримання з пенсії позивача на підставі рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1, суду не надані.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно здійснення відрахувань з пенсії

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача на отримання пенсії у нарахованому розміру має бути відновленим шляхом зобов`язання управління виплатити суми пенсії, фактично утримані (відраховані) з пенсії позивача за вислугу років на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262, в редакції станом на 24 жовтня 2020 року).

Статтею 60 Закону № 2262 встановлений обов`язок пенсіонерів повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну умов, що впливають на виплату пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 2262 пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду (ч. 2 ст. 60 Закону № 2262).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 2262 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи рішення суду.

За правилами ст. 59 Закону № 2262 відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 50 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) регламентує утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону № 1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 1058 відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ в Донецькій області рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Згідно з цим рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області вирішило вважати пенсію за вислугу років, яка виплачена ОСОБА_1 в період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року в загальній сумі 295 409,02 грн, переплатою, що підлягає поверненню пенсійному органу шляхом стягнення з пенсії позивача в розмірі щомісячної пенсії до повного погашення переплати.

В якості підстави виникнення переплати пенсійний орган зазначив «неповідомлення про працевлаштування».

Як було вказано вище, ст. 60 Закону № 2262 пов`язує виникнення у пенсіонера обов`язку відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду у вигляді зайво одержаних сум пенсії з невиконанням пенсіонером обов`язку повідомити пенсійному органу про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В контексті спірних правовідносин ГУ ПФУ в Донецькій області вважає такою обставиною факт поновлення ОСОБА_1 на військовій службі на виконання рішення суду, що мало місце після призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262.

Однак, поновлення на службі на виконання рішення суду не є повторним прийняттям на таку службу особи, якій призначена пенсія за вислугу років.

Правова оцінка цій обставини надана Першим апеляційним адміністративним судом в постанові від 23 квітня 2021 року у справі № 200/114/21-а.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у пенсійного органу підстав для припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з посиланням на ч. 2 ст. 2 Закону № 2262.

Відтак, управлінням не доведено належними та допустимими доказами факт того, що ОСОБА_1 не виконав обов`язку, передбаченого ст. 60 Закону № 2262, а саме не повідомив пенсійний орган про обставини, що спричиняють припинення виплати пенсії за вислугу років, як і не доведено факту зловживання з боку позивача внаслідок подання документів із свідомо неправильними відомостями, з якими утримання надміру виплачених сум пенсій пов`язує ст. 50 Закону № 1058.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо скасування спірного рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру із зобов`язанням управління виплатити позивачу суми пенсії, фактично утримані (відраховані) з його пенсії за вислугу років на підставі протиправного рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року у справі № 200/1603/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць