Справа № 160/21556/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
25 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії з обмеженнями її максимального розміру та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області здійснити з 01.04.2019 р. перерахунок та виплату нарахованої пенсії без обмежень її максимальним розміром (з врахуванням індексації пенсії, індексації пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення соціального захисту найбільш вразливих верств населення) з урахуванням раніше виплачених сум;
Ухвалою від 29 серпня 2023 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
06.09.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що перерахунок пенсії позивача за минулий час може бути здійснено не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів за 12 місяців, які передують даті подання заяви на перерахунок пенсії та нової довідки про розмір грошового забезпечення, а не з дати з якої вимагає позивач. Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 р., суперечать приписам ст. 63 Закону №2262-ХІІ.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/5942/19 від 29.10.2019 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 89% до 70% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. У іншій частині позову відмовлено.

Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було направлено довідку №ФД105337 від 08.09.2021р. про розмір грошового забезпечення, згідно якої станом на 05.03.2019р. за посадою, яку займав позивач перед звільненням, грошове забезпечення складається з: посадового окладу 4930,00 грн., окладу за військовим званням 1340,00 грн., надбавки за вислугу років 50% 3135,00 грн., надбавки за особливості проходження служби 65% 6113,25 грн., надбавки за таємність 10% - 493,00 грн., премії 35% 1725,50 грн., усього 17736,75 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 30.09.2021р., у якій просив здійснити перерахунок та виплату його пенсії, починаючи з 01.04.2019р. у розмірі 89% грошового забезпечення, визначеного на підстав довідки відповідно до наданої довідки Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ФД105337 від 08.09.2021 року.

Листом №36847-30549/Д-01/8-0400/21 від 20.10.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність законних підстав для проведення перерахунку його пенсії на підставі довідки від 08.09.2021р. №ФД105337, оскільки відповідно до пункту 2 Постанови №1088 пункти 1-2 Постанови №103 було виключено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/21179/21 від 17.01.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 у розмірі 89% грошового забезпечення, визначеного на підставі довідки Дніпропетровського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №ФД105337 від 08.09.2021р., починаючи з 01.04.2019р. з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 89% грошового забезпечення, визначеного на підставі довідки Дніпропетровського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №ФД105337 від 08.09.2021р., починаючи з 01.04.2019р. з урахуванням раніше виплачених сум.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області продовжило обмежувати розмір пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

03.07.2023 позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про нарахування та виплату починаючи з 01.04.2019 року різниці між нарахованою сумою пенсії за вислугу років та максимальним розміром пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів через несвоєчасні виплати.

Листом від 01.08.2023 року № 36136-28029/Д-01/8-0400/23 відмовив позивачу у перерахунку пенсії, аргументуючи свою відмову наступним, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі №160/21179/21 проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 у розмірі 89% від грошового забезпечення 17736,75 грн, яке зазначено у довідці від 08.09.2021 за № ФД 105337, яка надана Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України. У зв?язку з тим, що зазначеним рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не було зобов?язано здійснити перерахунок пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, тому розмір пенсії та доплати на виконання рішення суду обчислено з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 43 Закону № 2262.

Одночасно повідомило позивача, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі № 160/21179/21 не зобов`язано нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів.

Вважаючи дії відповідача головного управління ПФУ у Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії з обмеженнями її максимального розміру та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Преамбулою цього закону встановлено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ).

Частиною 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ в редакції Закону №3668-VI від 08.07.2011, із змінами, внесеними згідно із Законами №911-VIII від 24.12.2015, №1774-VIII від 06.12.2016 визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності з 01.10.2011) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно з п.2 резолютивної частини Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016№7-рп/2016 положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI. Тобто, положення ч.7 ст.43 Закону №2262-XII та положення ч.1 ст.2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.

Положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів зробила висновок, що вони суперечать один одному.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, до спірних відносин необхідно застосовувати положення ч.7 ст.43 Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, які не передбачають обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Вказаний висновок у повній мірі відповідає позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19.

Частиною 7 статті 43 Закону №2262-XII (у редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) знову ж таки передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Однак частина 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

За таких обставин, внесені до частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17.

У той же час, згідно з пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 №911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Це означає, що зазначені положення Закону щодо обмеження максимальним розміром пенсії не можуть застосовуватись до позивача.

Крім того, Конституційним Судом України неодноразово визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення законодавства, якими був обмежений максимальний розмір пенсії. Внесення в подальшому змін до Закону шляхом зазначення іншого часового періоду, протягом якого діють обмеження максимального розміру пенсії, по суті суперечить висновкам Конституційного Суду, оскільки вирішальне значення має не період дії обмеження, а сам факт протиправного обмеження права особи на отримання пенсії у належному розмірі.

Як зазначає Верховний Суд у постановах від 09 листопада 2020 року у справі № 813/678/18, від 06 листопада 2018 у справі № 522/3093/17, від 16 жовтня 2018 у справі № 522/16882/17 та від 03 жовтня 2018 у справі № 127/4267/17 зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для вказаного обмеження.

З огляду на це, суд вважає, що твердження відповідача про законність обмеження пенсії позивачу максимальним розміром є хибним і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання здійснити виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Водночас, зі змісту статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2,3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цьогоЗакону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Так, використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 - 3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 у справі № 280/676/19.

Оскільки судом встановлено, що головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не перераховано та не виплачено позивачу на підставі рішень суду №160/5942/19 від 29.10.2019 року та №160/21179/21 від 17.01.2022 року заборгованості з виплати пенсії, у зв`язку із чим порушено строки її виплати, пенсійний орган зобов`язаний здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зобов`язати головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити з 01.04.2019 р. пенсію без обмежень її максимальним розміром, а також доплатити пенсію за період, починаючи з 01.04.2019 року з урахуванням її щомісячного основного розміру та раніше сплачених коштів і, як наслідок, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період із 29.11.2018 по 31.12.2019 року виходячи із суми погашеної заборгованості пенсії.

Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії з обмеженнями її максимального розміру та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії.

Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

Як вже було зазначено, листом №36847-30549/Д-01/8-0400/21 від 20.10.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу здійснити з 01.04.2019 р. перерахунок та виплату нарахованої пенсії без обмежень її максимальним розміром (з врахуванням індексації пенсії, індексації пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення соціального захисту найбільш вразливих верств населення) з урахуванням раніше виплачених сум.

Аналізуючи вищевикладене суд вважає, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки відповідач (дією) відмовив, шляхом формування листа №36847-30549/Д-01/8-0400/21 від 20.10.2021 року, у перерахунку пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з обмеженнями її максимального розміру та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії.

Стосовно зазначення позивачем в прохальній частині про перерахунок пенсії у розмірі 33505,20 грн, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок розміру пенсії позивача, оскільки це є дискреційні повноваження відповідача, тому зазначення конкретного розміру пенсії є недоречним.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094 ) про визнання бездіяльності протиправною дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з обмеженнями її максимального розміру та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити з 01.04.2019 року ОСОБА_1 пенсію без обмежень її максимальним розміром, а також доплатити пенсію за період, починаючи з 01.04.2019 року з урахуванням її щомісячного основного розміру та раніше сплачених коштів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період із 29.11.2018 по 31.12.2019 року виходячи із суми погашеної заборгованості пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 10.10.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук