Справа № 240/28679/22
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/28679/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

09 жовтня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

1.1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01 вересня 2022 року №344 «Про результати службового розслідування стосовно старшого солдата ОСОБА_1 ».

2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 березня 2022 року під час виконання бойового завдання, отримав бойове поранення. Для отримання медичної допомоги прибув до В/ч НОМЕР_1 , здав ввірену йому зброю та відбув для проходження стаціонарного лікування. Оскільки він виконував бойове завдання, вважає, що на нього поширюється бойовий імунітет (звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, внаслідок застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України). Також зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки не було завдано шкоди майновим інтересам держави, так як, не дивлячись на отримане в бою під час захисту Батьківщини порання, ним було збережено зброю та здано її до військової частини.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено.

3.1. Визнано протиправним і скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01 вересня 2022 року №344 «Про результати службового розслідування стосовно старшого солдата ОСОБА_1 ».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

4. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що на підставі пояснень ОСОБА_1 та пояснень інших свідків комісія, що проводила службове розслідування, дійшла висновку, що позивач ще до початку безпосереднього виконання бойового завдання проявив недбалість та втратив контроль над особистою зброєю. У зв`язку з цим, на ОСОБА_1 не може розповсюджуватися бойовий імунітет.

5. Апелянт зауважує, що у рапорті від 12 серпня 2022 року №4903, який викладено у формі пояснень, ОСОБА_1 підтверджує, що втратив ввірену йому зброю РПГ-7В№КВ841 до моменту бойового зіткнення. Також, у вказаному рапорті позивач зазначає, що РПГ пропало під час виконання бойового завдання, тобто підтверджує, що його не було здано до кімнати зберігання зброї. До заперечень додано накладу №33 про видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_1 видано 40 мм РПГ-7В№КВ841 та магазин до набоїв 53,45 мм.

6. Ураховуючи наявність в діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 413 Кримінального кодексу України та на підставі пункту 4 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості» ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності в десятикратному розмірі вартості завданих державі збитків. Окрім цього, матеріали службового розслідування передано до Державного бюро розслідувань за місцем скоєння, оскільки в діях ОСОБА_1 виявлено ознаки злочину передбачені статтею 413 Кримінального кодексу України.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 28 квітня 2020 року по 02 вересня 2022 року перебував на посаді командира розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти В/ч НОМЕР_1 .

8. Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 30 серпня 2022 року № 362 призначено службове розслідування стосовно старшого солдата ОСОБА_1 .

9. Актом службового розслідування від 30 серпня 2022 року встановлено факт втрати військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння, а саме закріпленої за позивачем зброї РПГ-7В №КВ841. Місцезнаходження гранатомету РПГ-7В №КВ841 на момент проведення службового розслідування невідоме. Неправомірні дії ОСОБА_1 полягали в недбалому ставленні до ввіреного йому для службового користування військового майна, що призвело до втрати зброї, а саме РПГ-7В №КВ841. Вина військовослужбовця виражається у формі недбалості. Обставинами, що пом`якшують покарання є вчинення правопорушення в умовах ведення бойових дій під час дії військового стану та отримання травми внаслідок бойових дій.

10. 01 вересня 2022 року командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №344 «Про результати службового розслідування стосовно старшого солдата ОСОБА_1 ».

11. Згідно зазначеного наказу, за результатами службового розслідування за порушення обов`язків військової служби, а саме вимог статті 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-ХІV та статей 11, 126 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІV ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено «сувору догану».

12. Ураховуючи наявність в діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 413 Кримінального кодексу України та на підставі пункту 4 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості» ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності в десятикратному розмірі вартості завданих державі збитків.

13. Окрім цього, матеріали службового розслідування передано до Державного бюро розслідувань за місцем скоєння, оскільки в діях ОСОБА_1 виявлено ознаки злочину передбачені статтею 413 Кримінального кодексу України.

14. Уважаючи названий наказ відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

15. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження військової служби здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також Закон № 2232-ХІІ).

17. Відповідно до статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

18. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ (далі також - Статут внутрішньої служби).

19. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України. Згідно пункту 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

20. Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

21. Приписами статті 58 Статуту внутрішньої служби передбачено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

22. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

23. Статтею 26 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

24. Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №551 -XIV (далі - Дисциплінарний статут).

25. Приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Положеннями наведених правових норм встановлено, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені, сумлінному і чесному виконанню військового обов`язку, службових обов`язків, доручених за посадою, а також визначеними статутами Збройних Сил України, відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

26. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

27. Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

53. Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

54. Крім того, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби регламентовано Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371.

55. Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ «Підстави призначення та предмет службового розслідування» Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

56. Таким чином, положення як Дисциплінарного статуту, так і Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України передбачено можливість, а не обов`язок командира призначити службове розслідування перед накладенням на підлеглого дисциплінарного стягнення.

57. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

58. Відповідно до статті 85 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

59. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

60. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

61. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

62. Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21 листопада 2017 року (далі Порядок № 608).

63. Пунктом 1 розділу V цього Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

64. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

65. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (пункт 3 розділу V Порядку № 608).

66. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

67. Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

68. Відповідно до вимог пункту 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом ЗСУ.

69. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

70. Згідно з вимогами пункту 3 розділу VI Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

71. Так, відповідно до акта службового розслідування від 30 серпня 2022 року встановлено факт втрати військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння, а саме закріпленої за позивачем зброї РПГ-7В №КВ841. Місцезнаходження гранатомету РПГ-7В №КВ841 на момент проведення службового розслідування невідоме. Неправомірні дії ОСОБА_1 полягали в недбалому ставленні до ввіреного йому для службового користування військового майна, що призвело до його втрати, а саме зброї РПГ-7 НОМЕР_2 , що була ввірена йому в службове користування з відповідним записом у військовий квиток. Вина військовослужбовця виражається у формі недбалості. Обставинами, що пом`якшують покарання є вчинення правопорушення в умовах ведення бойових дій під час дії військового стану та отримання травми внаслідок бойових дій.

72. На основі вказаного акта, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 01 вересня 2022 року №344 «Про результати службового розслідування стосовно старшого солдата ОСОБА_1 ».

73. Згідно названого наказу службовим розслідуванням встановлено наступне. 29 березня 2022 року задля виконання бойового завдання згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №6/КСП/О від 27 березня 2023 року в районі населеного пункту Суха Кам?янка Ізюмського району Харківської області, командир 2 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу 2 розвідувальної роти старший солдат ОСОБА_1 , здійснював вихід в район виконання завдання маючи при собі зброю, що ввірена йому в службове користування з записом у військовий квиток, а саме гранатомет 40 мм РПГ-7В №КВ841. В процесі виконання завдання з боку противника було здійснено танковий та артилерійський обстріл позицій групи, внаслідок якого, старшого солдата ОСОБА_1 разом зі зброєю відкинуло вибуховою хвилею, та він отримав мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму. Після чого, він разом з іншими військовослужбовцями групи, здійснюючи вихід, надавали допомогу пораненим та забирали зброю загиблих з поля бою. Прибувши до місця евакуації знайдену на полі бою зброю було передано, особиста ж зброя знаходилася при ньому та була завантажена в автомобіль групи. Прибувши до міста Житомира, з метою убуття до шпиталю, зброю було здано до кімнати зберігання зброї. Службовим розслідуванням не знайдено записів про передачу зброї, де були б зазначені номери. Після тривалого лікування, при поверненні до військової частини з метою реалізації рішення військово-лікарської комісії щодо звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України, при отриманні зброї з кімнати зберігання зброї (далі КЗЗ) позивачем було виявлено, що РПГ, котре знаходилося в К33 має не той номер, що РПГ, котрий було ввірено йому у службове користування з записом у військовий квиток. Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що зброя, а саме гранатомет РПГ-7В №КВ841, котрий було ввірено для службового користування з записом у військовий квиток старшому солдату ОСОБА_1 було втрачено внаслідок недбалого ставлення до військового ї Укра

74. За результатами службового розслідування, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено «сувору догану», а також матеріальної відповідальності в десятикратному розмірі вартості завданих державі збитків. Окрім цього, матеріали службового розслідування передано до Державного бюро розслідувань за місцем скоєння, оскільки в діях ОСОБА_1 виявлено ознаки злочину передбаченого статтею 413 Кримінального кодексу України.

75. З поянень ОСОБА_1 здійснення виходу в район виконання завдання проводилось на трьох легкових автомобілях. Одним з таких автомобілів був NISSAN TITAN, яким керував позивач. Оскільки в розпорядженні особового складу відділення було декілька РПГ, які вже на той момент були заряджені, вони не могли поміститися в салони легкових автомобілів. Саме тому, всі РПГ, у тому числі і позивача, були розміщені в кузові автомобіля NISSAN TITAN, яким керував позивач. Під час розміщення в кузові автомобіля РПГ позивач поклав його біля правого борту, сів за кермо та вирушив в район виконання завдання. Під час руху автомобіля потрапили під артилерійський і танковий обстріл. Саме в цей момент позивач підійшов до кузова автомобіля і взяв РПГ в тому місці, де його поклав. У зв`язку з обстрілом, темним часом доби та забороною порушувати світломаскування, номер зброї у цей момент не перевірив. Одразу після цього позивача відкинуло вибуховою хвилею від розриву снаряду, внаслідок чого він тратив свідомість. Після повернення свідомості ОСОБА_1 підняв РПГ, який знаходився біля нього, і почав здійснювати евакуацію поранених та загиблих побратимів і їх зброї.

76. Апелянт стверджує, що розміщення РПГ під час руху в район виконання завдання в кузові автомобіля є порушенням порядку поводження зі зброєю, оскільки внаслідок таких дій позивач втратив контроль над особистою зброєю. Оскільки під час взяття зброї з багажника автомобіля він не пересвідчився у тому, що взяв саме свою особисту зброю, відсутні підстави стверджувати, що така втрачена під час виконання бойового завдання.

77. Разом з тим, апелянтом протиправно не взято до уваги Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2124-IX (далі Закон України № 2124-IX).

78. Названим Законом установлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» шляхом закріплення поняття «бойового імунітету» та закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна.

79. Бойовий імунітет звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

80. Указаним Законом внесено зміни, зокрема, але не виключно, до Дисциплінарного статуту ЗСУ та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

81. Так, відповідно до довідки №120 від 04 лютого 2023 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року по 25 березня 2022 року, з 27 березня 2022 року по 29 березня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районні виконання бойових завдань.

82. Також, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №136 від 11 червня 2022 року встановлено, що під час безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з боку російської федерації в районах проведення зазначених заходів на підставі наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 27 березня 2022 року, 29 березня 2022 року ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби.

83. Згідно наданих пояснень ОСОБА_1 , які підтверджують пояснення інших військовослужбовців, які були поряд з ним під час виконання бойового завдання та надані під час службового розслідування, втрата РПГ, ввіреного позивачу мала місце під час потрапляння останнього під артилерійський і танковий обстріл, оскільки саме в цей момент позивач не перевірив номер РПГ, який взяв із кузова автомобіля та підняв в землі після втрати свідомості внаслідок вибуху.

84. Колегія суддів погоджується з виснвоками суду першої інстанції, що на позивача поширюється бойовий імунітет, оскільки втрата зброї відбулась під час виконання бойового завдання і безпосередньо під час бойового зіткнення.

85. На підставі пояснень позивача та пояснень інших свідків, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 ще до початку безпосереднього виконання бойового завдання проявив недбалість та втратив контроль над особистою зброєю.

86. Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи, оскільки наведені позивачем у рапорті пояснення не спростовують факту його перебування під обстрілом у момент взяття РПГ з багажника та не підтверджують висновок відповідача про те, що описані у рапорті події мали місце до момент потрапляння під такий обстріл.

87. Під час розміщення РПГ в кузові автомобіля позивач не міг з урахуванням розумної обачності передбачити настання такого наслідку як втрата зброї, а таке розміщення, з урахуванням технічних характеристик автомобілів та РПГ, охоплювалося виправданим ризиком.

88. Згідно установленої практики Верховного Суду, досліджуючи питання притягнення особи до відповідальності, Суд зауважує, що сам факт визнання особою вини у вчиненні порушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Такий висновок випливає з правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17, від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16- а, від 15 травня 2019 у справі № 537/2088/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для врахування при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.

89. Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

90. Отже, навіть при визнанні особою вчинення певного протиправного діяння, обов`язок доказування правомірності накладення стягнення, відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладений на відповідача суб`єкта владних повноважень, який у свою чергу не довів указаного в межах досліджуваних правовідносин.

91. Додатково суд наголошує, що позивач, незважаючи на отримане поранення прибув до місця постійної дислокації з ввіреною йому кількістю одиниць зброї: автоматом та РПГ, і тільки після повернення з лікування та отримання зброї з кімнати зберігання з`ясував, що РПГ має інший номер, тобто не є зброєю, ввіреною йому із записом до військового квитка.

92. На переконання колегії суддів, висновок відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності в десятикратному розмірі вартості РПГ є безпідставним.

93. Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження відповідача.

94. Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

95. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

96. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

97. За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

98. Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

99. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

100. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

101. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

102. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

103. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.