Справа № 460/44891/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/44891/22 пров. № А/857/6041/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року (суддя Щербаков В.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 15.03.2023),

в адміністративній справі №460/44891/22 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Сарненської РДА, в якому просила: 1) визнати протиправною відмову відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу щомісячної мінімальної заробітної плати на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дитину, яка стала інвалідом по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачена пунктом 8 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 11.04.2022 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати і виплати позивачу щомісячну мінімальну заробітну плату на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитину, яка стала інвалідом по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачена пунктом 8 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 11.04.2022 року.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 11.04.2022. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації здійснити з 11.04.2022 нарахування та виплату ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 40 процентів від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що вона як позивач до суду не зверталася з вимогами, які задоволено судом першої інстанції. Вказує скаржниця, що суд першої інстанції невірно витлумачив зміст позовних вимог, не визначився з характером спірних правовідносин та ухвалив судове рішення, з яким позивач погодитись не може.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 15.03.2023 та ухвалити нове рішення про задоволення позову, за позовними вимогами, які викладені в позовній заяві.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) (а.с. 5) та матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, та особою з інвалідністю, інвалідність якої пов`язана з Чорнобильською катастрофою (а.с. 7-9).

Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати щомісячної мінімальної заробітної плати на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який став особою з інвалідністю з причини захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачена пунктом 8 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На вказану заяву позивача відповідач листом від 29.09.2022 за №01/32-07-8000 надав відповідь, в якій повідомив про неможливість здійснити виплату позивачу компенсації на сина ОСОБА_2 , яка передбачена пунктом 8 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 12).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Здійснюючи апеляційну перевірку законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції від 15.03.2023 про задоволення позовних вимог, у межах доводів і вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності (ч.3 ст.9 КАС України).

Колегія суддів враховує, що із змісту позовної заяви видно, що позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Сарненської РДА, в якому просила:

1) визнати протиправною відмову відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу щомісячної мінімальної заробітної плати на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дитину, яка стала інвалідом по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачена пунктом 8 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 11.04.2022 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати і виплати позивачу щомісячну мінімальну заробітну плату на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитину, яка стала інвалідом по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачена пунктом 8 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 11.04.2022 року.

Предмет позову в суді першої інстанції не змінювався.

Однак, суд першої інстанції в рішенні від 15.03.2023 року вирішив зовсім інші питання, а саме, щодо здійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас, тих позовних вимог, які були заявлені позивачем, суд першої інстанції по суті не вирішив.

Отже, являються обгрунтованими доводи апелянта у відповідній частині.

Тому, відповідно до статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції слід скасувати як незаконне і не обгрунтоване, із прийняттям нового судового рішення по суті заявлених позивачем позовних вимог.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст.27 Закону №796-XII дітям, постраждалим від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які: 1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутрішньоутробного розвитку; 2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року в зоні безумовного (обов`язкового) відселення; 3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення; 4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю; 5) народилися після 26 квітня 1986 року від батька, який на час встановлення цього матеріалу мав підстави належати до категорій 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, який на час встановлення цього матеріалу або під час цього мав підстави належати. до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 6) захворювання на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також захворювання на зміну хвороби; 7) утримали дозу зниження щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищила рівень, встановлений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 30 Закону №796-ХІІ (у редакції, чинній із 09 липня 2007 року) потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надається така гарантована державою компенсація та пільга як щомісячна виплата мінімальної заробітної плати сім`ям на кожну дитину шкільного віку, яка стала інвалідом або перебуває на диспансерному обліку по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також дітям шкільного віку, батьки яких стали інвалідами І або II групи чи померли внаслідок Чорнобильської катастрофи, замість виплати, передбаченої пунктом 6 цієї статті, якщо вказана дитина не перебуває на повному державному забезпеченні.

Абзацом третім підпункту 6 та підпунктом 7 пункту 4 розділу 1 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ від 28.12.2014, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, пункт 8 частини першої статті 30 та статтю 31 Закону №796-ХІІ виключено.

Рішенням Конституційного Суду №6-р/2018 від 17.07.2018 абзац третій підпункту 6 пункту 4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ від 28.12.2014 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018 вказав, що обмеження чи скасування Законом №76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, встановлених Законом №796-XII, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст.16 Конституції України, в тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи ст.3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за її діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон №76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, встановлених Законом №796-XII щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не відповідає положенню частини другої ст.3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає передовою особою за свою діяльність.

Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішенням від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено право на отримання щомісячної виплати мінімальної заробітної плати на дитину шкільного віку, яка стала інвалідом за захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст.63 Закону №796-ХІІ, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.

Згідно з підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказані доповнення Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційними не визнавалися.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ.

На час прийняття Закону України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" була чинна постанова Кабінету Міністрів України "Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 20.04.2007 №649. Підпунктом 3 пункту 1 якої було передбачено, розміри виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: щомісячної виплати сім`ям на кожну дитину шкільного віку, яка стала інвалідом або перебуває на диспансерному обліку у зв`язку з захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також дітям шкільного віку, батьки яких стали інвалідами I або II групи чи померли внаслідок Чорнобильської катастрофи, замість виплати, передбаченої підпунктом 2 цього пункту, якщо такі діти не перебувають на повному державному забезпеченні, - 32 гривні.

Зазначені положення Закону України від 28.12.2014 №79-VІІІ неконституційними не визнавалися. Положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 №649 втратили чинність 22.05.2015, будь-якого іншого нормативно правового акту, який регулює виплату допомоги передбачену п.8 ч.1 ст.30 Закону №796-XII Кабінетом Міністрів України прийнято не було.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відтак, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

При цьому, суд зазначає, що юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади.

Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17.10.2002 №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України), визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України, Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно із частиною третьою статті 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Статтею 67 Закону №796-ХІІ установлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Надання Законом України від 28.12.2014 №79-VІІІ Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, не надає йому права їх зменшувати або скасовувати, тобто не надає права приймати підзаконні акти, які будуть суперечити Закону №796-ХІІ, оскільки у самому Законі встановлені розміри підвищення пенсії, а не зазначено, що такий розмір встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, крім іншого, вирішив: в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України; в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 не надає права Кабінету Міністрів України зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, а Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.

Таким чином, позивач має право на щомісячну виплату мінімальної заробітної плати на дитину шкільного віку, яка стала інвалідом по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, як встановлено п.8 ч.1 ст.30 Закону №796-ХІІ в редакції з 09.07.2007.

Враховуючи викладене, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячно на ОСОБА_2 , інвалідність якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, компенсацію у розмірі, визначеному п.8 ч.1 ст.30 Закону №796-ХІІ, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Одночасно, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви шляхом стягнення таких витрат в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Так, зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявила вимогу немайнового характеру.

Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої інстанції підтверджується наявною у матеріалах адміністративної справи квитанцією.

Із врахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, в користь позивача слід стягнути із відповідача сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 992,40 грн..

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року в адміністративній справі №460/44891/22 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації на неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий є особою з інвалідністю, інвалідність якої пов`язана з Чорнобильською катастрофою, у розмірі, визначеному п.8 ч.1 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, що дорівнює мінімальній заробітній платі, з 11 квітня 2022 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації на неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий є особою з інвалідністю, інвалідність якої пов`язана з Чорнобильською катастрофою, у розмірі, визначеному п.8 ч.1 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, що дорівнює мінімальній заробітній платі, починаючи з 11 квітня 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. сплаченого за подання позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов