Справа № 459/2799/23
Суддя: Отчак Н. Я.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/2799/23
Провадження № 2-а/459/50/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б. Б.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

23.08.2023 представник позивача Гнідець Тарас Миколайович, звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД №815465 винесену 13.08.2023, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП у зв`язку з порушенням п.8.7.3.(ґ), 2.1 (а), 2. 1(б) ПДР України. Судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу покласти на відповідача. Адміністративний позов обґрунтовує тим, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в постанові про адміністративне правопорушення, відсутні посилання та не наведено жодного доказу його вини у скоєнні даного порушення. Окрім цього, позивач зазначає, що патрульний обмежив його право на отримання правової допомоги. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього. Враховуючи доводи позивача щодо невжиття працівником патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги та відсутність доказів в спростування таких доводів позивача, відповідачем не доведено факту дотримання працівником поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відтак вважає, що за таких обставин факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст 126 КУпАП є недоведеним, а тому просить постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати.

25.08.2023 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.09.2023 у залі судових засідань Червоноградського міського суду Львівської області, з повідомленням сторін, яке в подальшому було відкладено, за клопотанням представника відповідача, протокольною ухвалою на 09.10.2023.

22.09.2023 представник відповідача Головного управління Національної поліції України у Волинській області Заяць А. М., подала відзив на позовну заяву, в якому просила у позові відмовити повністю у зв`язку з його безпідставністю. При цьому зазначила, що позивач порушив вимоги п.п.8.7.3. (ґ), 2.1 (а), 2. 1 (б) ПДР України; процес притягнення до адміністративної відповідальності зафіксовано на нагрудний відеореєстратор працівника поліції, відеозапис, якого долучив до відзиву.

09.10.2023 у судовому засіданні позивач вимоги, що викладені у позовній заяві підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши та оцінивши докази у даній справі, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №815465, що винесена 13.08.2023 поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Любомиль) Ковальського районного управління поліції у Волинській області Пастернак С. М. відносно ОСОБА_1 , якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП у зв`язку з порушенням п.п. 8.7.3. (ґ) 2.1 (а), 2. 1 (б) ПДР України.

Як видно з оскаржуваної постанови серії серії БАД №815465 від 13.08.2023, відносно ОСОБА_1 , якому ставиться у провину те, що він 13.08.20223 о 18:49 год. керуючи транспортним засобом у м. Любомиль, вул. Володимирська, виїхав на перехрестя: вул. Соборна вул. Володимирська - вул. Дружби вул. Незалежності, здійснив рух на заборонений жовтий сигнал світлофора та при цьому не пред`явив у встановлений спосіб посвідчення водія та документ на транспортний засіб чим порушив п. п. 8.7.3. (ґ), 2.1 (а), 2. 1 (б) ПДР України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою до позивача було застосовано адміністративне стягнення на підстві ч. 2 ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Законом України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п.8. ч.1 ст. 23 цього Закону).

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.2 розділу 4 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015р. №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КУпАП.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Також, ч. 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правилами Дорожнього Руху(ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, щостаттею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до вимог п. 8.7.3.(ґ) Правил дорожнього руху, жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Позивач в судовому засіданні, вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнав мотивуючи тим, що під час руху керувався Правилами дорожнього руху України. Заперечував факт вчинення ним вищезазначеного правопорушення зазначив, що перехрестя він почав перетинати на зелений миготливий сигнал світлофора, але коли він знаходився на самому перехресті, засвітився жовтий сигнал світлофора, тому він продовжив рух по перехрестю, що не суперечить положенням пункту 8.11 ПДР.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду справи судами), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачу слід довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КпАП України. За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відеозапис, на який посилається сторона відповідача, наданий в якості додатку до відзиву, не містить належних доказів вчинення зазначеного адміністративного правопорушення та підтвердження вини позивача, так як окрім постанови, жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не додано. З відеозапису, наданого у якості додатку до відзиву не вбачається фіксація порушення ПДР України позивачем, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України, щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Поданий відповідачем відзив на позовну заяву жодним чином не спростовує обставини, на які посилається позивач у позовній заяві. В основу постанови покладено припущення, що не підтверджується доказами, які б зафіксували саме факт вчинення порушення ПДР України позивачем.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган(посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.1 (а) та 2.1 б Правил дорожнього руху, Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Диспозицією ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність порушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Досліджуючи, наданий до відзиву диск з відеозаписом, судом встановлено, що викладений у оскаржуваній постанові факт порушення позивачем вимог п. п. 2.1 (а) та 2.1 б ПДР України, не знайшли підтвердження. На відеофайлі запису з нагрудної бодікамери зафіксовано, що на вимогу інспектора патрульної поліції, надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, позивач не відмовлявся, а лише просив зачекати, оскільки в цей час отримував кваліфіковану допомогу у свого адвоката в телефонному режимі. Однак працівник поліції, за власним переконанням, сприйняв це як невиконання його вимоги, тобто порушення п. п. 2.1 (а) та 2.1 б Правил дорожнього руху та кваліфікував дії ОСОБА_1 , за ч. 1. ст 126 КУпАП. Крім того, з відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 надав на вимогу поліцейського посвідчення водія, свідоцтво про право власності на транспортний засіб та страховий поліс, оскільки такі знаходилися на капоті службового автомобіля, під час винесення постанови поліцейським.

Суд наголошує, що оглянутий в судовому засіданні відеозапис не відображає відомостей про вчинення позивачем правопорушення, а лише містять процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови та не має відношення до предмета доказування у справі, тобто не є належними доказами у справі.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

При цьому суд спростовує, доводи позивача, щодо обмеження його права на отримання правової допомоги. Зокрема, судом встановлено, під час оглянутого в судовому засіданні відеозапису, який був наданий в якості доказу з боку відповідача, останній містить відомості, де працівник поліції, детально ознайомив із правом наданням позивачу, можливості скористуватися правовою допомогою. Який у свою чергу, скористався такою можливістю, зателефонувавши з мобільного телефону до адвоката, для отримання юридичної консультації по даній справі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №815465 від 13.08.2023 слід скасувати та закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536, 80 грн.

Окрім того, позивач у позові просив вирішити питання щодо витрат на правову допомогу.

У відповідності до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження сплати витрат на правову допомогу долучено: договір про надання правової допомоги від 18.08.2023 № 18/08/23, акт про надані послуги згідно договору про надання правової допомоги від 18.08.2023 року, детальний опис про надані послуги виконаних адвокатом від 28.08.2023року, звідки вбачається, що загальний розрахунок вартості за надано правову допомогу становить 1500 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді.

Суд також враховує положення ч.7 ст. 134 КАС України, за якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надавав.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. є співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, підтвердженими матеріалами справи, тому підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 6,2, 90, 139, 243-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції України у Волинській області (, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії БАД №815465 винесену 13.08.2023, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Волинській областіза рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. та 1 500( одна тисяча п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

На рішення може бути подана апеляційна ск арга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2023 р.

Суддя: Н. Я. Отчак