Справа № 580/5676/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5676/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року, прийнятого за правилами загального позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Малолітня особа, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Шипіцина О.В. звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, в якому просила суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у залишенні без розгляду клопотання позивачки про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, із земель комунальної власності;

зобов`язати відповідача на наступній сесії розглянути клопотання позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення у межах населеного пункту, що знаходиться на території Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, із земель комунальної власності.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка, через свого представника - адвоката Шипіцина О.В., подала апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, позивачка просить:

скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 у справі № 580/3400/23 та ухвалити нове рішення за яким:

визнати протиправною бездіяльність Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області яка полягаю у залишенні без розгляду клопотання ОСОБА_1 стосовно отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, із земель комунальної власності;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанці;

в іншій частині позовних вимог закрити позовне провадження.

Представник позивачки вказує. що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. На його думку, висновки суду першої інстанції, що введення на території України воєнного стану, є конкретною причиною, умовою та обставиною, через яку відповідач не прийняв відповідне рішення у межах встановленого строку також є необґрунтованими. Оскільки, відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не досліджено, що в наслідок введення на території України воєнного стану Великохутірська сільська рада Золотоніського району Черкаської області припинила свою діяльність.

Закрема, головою Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області розпорядженнями від 18.02.2022 № 02-28/10-0, від 24.02.2022 № 02-28/11-0/1, від 04.03.2022 № 02-28/14-0/2, від 14.03.2022 № 02-28/16-0 скликались ради на відповідні сесії.

Крім того, рішення Великохутірської сільської ріди Золотоніського району Черкаської області від 03.07.2023 № 32-16/ VII, яким позивачці відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га також прийнято під час дії воєнного стану.

Представник позивача вказує, що з матеріалів справи позивачка дізналась, що Великохутірська сільська рада Золотоніського району Черкаської області 03.07.2023 прийняла рішення № 32-16/ VII, яким відмовлено їй в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2, 0 га. В той же час, матеріали справи не містять доказів відправлення відповідачем зазначеного рішення позивачці, що, на думку представника позивачки, свідчить про фактичне продовження порушення з боку відповідача її прав.

Також,як убачається із матеріалів справи листом від 18.02.2022 № 02-40/268 повідомлено про відкладення розгляду клопотання до припинення чи скасування воєнного стану або стану війни. Втім, відповідачем не надано жодного документу у підтвердження відправлення та вручення позивачці вказаного листа.

Представник позивачки звертає увагу, що 19.11.2022, а не 21.11.2022, як зазначено у судовому рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі № 580/5676/22, звернувся до суду першої інстанції з позовом до Великохутірської сільської ради. Втім, лише через сім місяців суддя Черкаського окружного адміністративного суду, з грубим порушенням встановленого Кодексу адміністративного суду України строку, відкрив провадження у справі № 580/5676/22, про що ухвалив відповідне рішення від 28.06.2023.

Позивачка вважжає, що оскільки, Великохутірська сільська рада Золотоніського району Черкаської області 03.07.2023 прийняла рішення № 32-16/ VII, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2, 0 га не було ухвалене на час подання позову до суду адвокатом (19.11.2022), у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочиснтва України Черкаський окружний адміністративний суд повинен був прийняти рішення про закриття провадження у справі.

На думку позивачки, відповідач виконав вимоги, щодо розглянути її клопотання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення у межах населеного пункту, яка знаходиться на території Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, із земель комунальної власності, лише після подання позовної заяви та прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у адміністративній справі. Відтак, виконання відповідачем вимог позивачки сталось не в наслідок добровільних дій відповідача, а в наслідок подання позовної заяви та відкриття провадження у справі. Отже, бездіяльність відповідача вимусила позивачку нести витрати з врегулювання спірного питання у вигляді сплати судових витрат та витрат на правничу допомогу. Таким чином, рішення суду щодо компенсації відповідачем позивачці зазначених витрат є справедливою та належною умовою захисту її порушених інтересів.

27.09.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надйшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач вказує, що під час подачі клопотання у інтересах малолітньої особи ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовної площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства позивач повинен був надати відповідачу також згоду органів опіки та піклування та нотаріально посвідчену згоду другого з батьків - матері дитини. Натомість, судом першої інстанції, встановлено, що в інтересах малолітньої дитини із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність звернувся батько від імені малолітньої дитини, до заяви не надано згоду органів опіки та піклування та нотаріально посвідчену згоду другого з батьків та/або доказів підтвердження волевиявлення малолітньої дитини ОСОБА_1 .

Відповідач звертає увагу, що заперечень щодо вказаного висновку, апеляційна скарга не містить. На думку відповідача, вказані мотиви є самостійними підставами для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення. Відповідач цілком і повністю з вказаним висновком погоджується.

Щодо відсутності бездіяльності відповідач вказує наступне.

До Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області почали масово надходити заяви від осіб які за документами зареєстровані в інших регіонах, від членів декількох родини та яких представляє один і той же представник. Зокрема від членів родини « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_3 », що, на думку відповідача, може свідчити про існування певної домовленості та використання певною особою заявників для отримання земельних ділянок у власність, а від так зловживання правом. Було ініційовано ряд справ: 580/5042/22, 580/1300/22, 580/943/22, 580/1298/22, 580/1262/22, 580/1294/22, 580/1299/22, 580/5381/22 та інші. Проте жодний з представників родин «ОСОБА_1» чи «ОСОБА_3» або їх «тіньовий замовник» не виявив наміру прийняти участь у аукціоні щодо продажу права оренди на земельні ділянки які включали, в тому числі бажані для них ділянки. На думку відповідача, з метою ведення особистого селянського господарства, вказані особи могли прийняти участь в аукціоні і на відкритих торгах, вибороти право оренди на значно більшу площу ніж зазначали в заявах (до 2 га) та здійснювати свою діяльність.

Відповідач звертає увагу, що не згадано в оскаржуваноиму рішенні й апеляційній скарзі, що відповідач ухвалив рішення за яким пріоритетне право на отримання земельних ділянок у власність мають родини загиблих жителів громади які були учасниками АТО/ООС, жителі громади - захисники, які загинули внаслідок російської агресії проти України.

Відповідач вказує, що звернення позивачки, яке датоване 26.01.2022 та відправлено 31.01.2022 (відповідно до позовної заяви відправлено - 31.01.2021) не могло бути розглянутим у визначений законом строк з поважних причин, а саме у зв`язку з розпочатою збройної агресії Російської Федерації 24.02.2022, оскільки, чергова сесія була запланована на 25.02.2022. А тому, відповідач не мав злісного наміру не розглядати клопотання.

В той же час, позивачу було направлено лист від 18.03.2022, відповідно до якого було повідомлено, що звернення (клопотання) буде розглянуто після припинення або скасування воєнного стану. Вказане свідчить, що позивач був обізнаний з можливим порушенням його прав, ще в березні 2022 та, на думку відповідача, свідчить про порушення строку звернення до суду. Тому відповідач вважає, що свій обов`язок щодо надання відповіді він виконав. Натомість, позивачка могла проявити обґрунтовану зацікавленість в разі не отримання відповіді та уточнити стан розгляду звернення.

Також, відповідач вказує, що пп. 5 п. 27 Розділу Х «перехідні положення» Земельного Кодексу України чітко встановлює, що «надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється». Тобто, законодавець, не визначив альтернативи чи будь яких умов для розгляду вказаних питань, а встановив імперативну заборону.

Водночас, вказані положення не встановлюють, чи повинно прийматись рішення з вказаного питання при звернення до органу місцевого самоврядування чи вказане звернення взагалі не належить розглядати.

Представник відповідача, вважає, що встановивши вказану заборону, закон не передбачає необхідності додаткового ухвалення рішення, оскільки результат розгляду звернення визначений заздалегідь, заборона надання вказаних дозволів.

Тому за вказаних обставин відповідач вважає, що відсутня бездіяльність як така. Та відсутній обов`язок здійснити розгляд поданого клопотання.

Крім того, відповідач не здійснював перевірки обґрунтованості поданого клопотання на предмет дотримання вимог земельного законодавства, зокрема визначених в статтях 118,136 Земельного Кодексу України, оскільки при існуючій забороні взагалі забороняється прийняття таких рішень. Від так, лише після скасування воєнного стану або внесення змін в Земельного Кодексу України буде відновлено повноваження на розгляд подібних клопотань.

З урахуванням вимог, статей 81, 116, 118 Земельного Кодексу України відповідач наділений повноваженнями на розгляд звернень, однак ці норми мають застосовуватись з урахуванням Закону України від 24.03.2022 № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану».

Відповідач вказує, що, з урахуванням виниклого спору, здійснив розгляд вказаної заяви. Зокрема рішенням Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 03.07.2023 № 32-16вирішено відмовити ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га.

На думку відповідача, позивач намагається використати вказану справу у майбутніх спорах, а тому позовні вимоги мають бути розглянуті всі що були заявлені первинно у позові. Зокрема, відповідач надав відповідь на подане клопотання, в подальшому навіть було розглянуто вказане питання на сесії. З урахуванням висновку зробленого Верховним Судом у справі № 640/16224/19 (провадження №К/9901/22967/20) вважає, що бездіяльності не було, дій про які просить позивач реально неможливо було вчинити як і ухвалити рішення про надання дозволу, запровадження воєнного стану, ухвалення відповідних змін в Земельного Кодексу України, обмежують розгляд вказаних питань.

Щодо відшкодування за його рахунок судових витрат, відповідач вважає, що у даній справі формування витрат є завищеним, не співмірними і необгрунтованим, а тому просить не стягувати витрат на правову допомогу з урахуванням статусу відповідача - орган місцевого самоврядування і необхідність покриття першочергових значних соціальних витрат. Однак якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про необхідність стягнення витрат, відповідач просить звернути увагу, що справа не є складною, вас витрачений по суті є незначним, обсяг є незначним, ціна позову відсутня, оскільки вимоги немайнового характеру. А тому відповідач просить суд апеляційної інстанції не стягувати витрат на правничу допомогу, а якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про необхідність стягнення, то визначити їх мінімально допустимими, так як відповідач є бюджетною установою, має соціальні зобов`язання, які є пріоритетними та не має коштів для покриття витрат на правову допомогу, так само як і не має відкритого казначейського рахунку через який можливо було б сплатити кошти з вказаним призначенням.

Крім того, відповідач вважає, що спір виник внаслідок зловживання представником позивача процесуальними правами та внаслідок неправильних дій опікунів (батьків) позивачки, що надає суду право покласти на таку сторону всі судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Від так, відповідач просить не стягувати в тому числі витрати щодо сплати судового збору.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.01.2022 батько ОСОБА_1 звернувся (клопотання від 26.01.2022) до Великохутірської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка знаходиться на території Великохутірської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області. (а.с. 21).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Розпорядженням Великохутірської сільської ради від 24.02.2023 № 02-28/11-О/1 скасовано розпорядження сільського голови «Про скликання сімнадцятої сесії Великохутірської сільської ради».

18.03.2022 відповідач склав лист № 02-40/268 згідно якого повідомлено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про відкладення розгляду клопотання до припинення чи скасування воєнного стану або стану війни.

В подальшому, рішенням Великохутірської сільської ріди Золотоніського району Черкаської області від 03.07.2023 № 32-16/ VII відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2, 0 га.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, а свої права порушеними, позивачка через свого представника звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виїходив з того, що в інтересах малолітньої дитини із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність звернувся батько від імені малолітньої дитини, до заяви не надано згоду органів опіки та піклування та нотаріально посвідчену згоду другого з батьків та/або доказів підтвердження волевиявлення малолітньої дитини ОСОБА_1 . Крім того, оскільки відповідач в умовах дії режиму воєнного часу направив повідомлення про розгляд у подальшому клопотання від 26.01.2022 (отримане 31.01.2022 - сторонами визнається, проте у позові помилково зазначено 31.01.2021), то ухвалення Рішення Великохутірської сільської ріди Золотоніського району Черкаської області від 03.07.2023 № 32-16/ VII з порушенням строку не доводить протиправну бездіяльність відповідача.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ч. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), в редакції від 01.01.2022, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача частково знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції та таке слід змінити в резолютивній частині.

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України в редакції від 01.01.2022, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено вище, 26.01.2022 малолітня особа ОСОБА_1 в особі батька ОСОБА_4 звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площе 2,0 га.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 № 2145-IX (далі - Закон № 2145-IX) Розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктами 27 і 28.

Підпункт 5 п. 27 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України, встановив, що, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Як встановлено вище, рішенням Великохутірської сільської ріди Золотоніського району Черкаської області від 03.07.2023 № 32-16/ VII відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2, 0 га.

Станом на час прийняття вказаного рішення, пп. 5 п. 27 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України мав наступну редакцію: під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто, Закон № 2145-XI встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність.

Крім того, така заборона узгоджується із ч. 2 ст. 64 Конституції України, у якій передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції. При цьому право власності на землю гарантується ч. 2 ст. 14 Конституції України, а тому не належить до переліку прав, що не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Крім того, як вірно зауважив відповідач, позивачка не позбавлена можливості після завершення воєнного стану звернутись з відповідним клопотанням про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача на наступній сесії розглянути таке клопотання не є ефективним способом захисту прав позивачки.

Подібні підходи застосовано Верховним Судом у постанові від 28.10.2020 у справі № 320/3198/19.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки і на даний час існує імперативна заборона органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, за виключенням певних випадків, доказів існування у позивачки яких матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов