Справа № 120/9977/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 жовтня 2023 р. Справа № 120/9977/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (вул. Загорська, 2, м. Ужгород, 88008)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 №81 від 25.05.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи, зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року теслярем ІІ розряду у Липовецькому ремонтно-механічному заводі; з 04.09.1989 року по 07.11.1991 року малярем 4-го розряду в Іллінецькій пересувній механізованій колоні №34; з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року каменярем 5 розряду Липовецького дослідного заводу "Ремдеталь"; зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача від 17.05.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що 17.05.2023 року звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком. Через систему авторозподілу питання призначення пенсії було розподілено відповідачеві 2. За результатами розгляду заяви позивача відповідачем 2 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №81 від 25.05.2023 року. Причиною відмови стало незарахування до стажу роботи позивача періоду роботи із 23.10.1978 року по 09.11.1978 року, оскільки періоди роботи не відповідають даті відкриття трудової книжки; із 04.09.1989 року по 07.11.1991 року, оскільки різниця між звільненням і наказом про звільнення місяць і наведено дату звільнення, а в архівній довідці № 57/01-13 від 01.03.2023 року вказано, що у відомостях нарахування заробітної плети за 1989-1990 роки значиться ОСОБА_1 , а за 1991 рік ОСОБА_2 , який працював з вересня 1989 року по жовтень 1991 рік, також вказано, що наказ на звільнення ОСОБА_1 в 1991 році відсутній; із 02.12.1980 року по 29.08.1983 року згідно акту зустрічної перевірки №0200-1103-1/4026 від 08.05.2023 року, де перевірено довідку про заробітну плату №286/01-17 від 16.03.2023 року, та виявлено, що в первинних документах заявник значиться як ОСОБА_1 . Вважаючи рішення відповідача 2 протиправним, з метою його скасування позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.07.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.07.2023 року за вх.№43863/23 та 31.07.2023 року за вх.№43950/23 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач 1 зазначає, що відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, які містять відомості про період роботи. Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів. Крім того, відповідно до Порядку №637 передбачено підтвердження трудового стажу на підставі показів свідків за умови відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних. Проте, як зауважує відповідач 1, право на підтвердження стажу на підставі показів свідків позивачем не було використане при зверненні за призначенням пенсії відповідно до Порядку №637. Таким чином, враховуючи вищезазначене, страховий стаж для визначення права на призначення пенсії позивача становить 17 років 5 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком в 63 роки. Відповідач також вказує, що після надходження актів зустрічної перевірки матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 було переглянуто та прийняте нове рішення від 27.07.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

08.08.2023 року за вх.№46056/23 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач 2 зазначає, що розглянувши документи подані для призначення пенсії позивачеві ним встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст. 24 Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» становить 17 років 05 місяці 14 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком мають особи, які у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року досягли віку 63 років та набули страховий стаж 20років. У зв?язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу 20 років прийнято рішення за №81 від 25.05.2023 року про відмову у призначенні пенсії. До страхового стажу не враховано такі періоди роботи: з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року - оскільки прийняття позивача на роботу (23.10.1978 року) відбулося раніше ніж було заповнено трудову книжку (30.08.1983 року); з 04.09.1989 року по 07.11.1991 року - оскільки дата звільнення не відповідає наказу про звільнення, а в архівній довідці від 01.03.2023 року №57/01-13 у відомостях про нарахування заробітної плати (як у первинних документах) за 1989-1990 роки зазначено ОСОБА_1 , а за 1991 рік - ОСОБА_2 , який працював з вересня 1989 року по жовтень 1991 року. У вказаній довідці зазначено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 у 1991році відсутній. Крім того до страхового стажу не зараховано період з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року згідно з актом зустрічної перевірки від 08.05.2023 року N°0200-1103-1/4026 за результатами перевірки довідки про заробітну плату від 16.03.2023 року №286/01-17, оскільки в первинних документах за вказаний період зазначено ОСОБА_1 . Враховуючи зазначене, відповідач 2 вказує, що рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії є правомірним.

11.08.2023 року за вх.№47124/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, однак в силу положень ч. 3 ст. 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Відтак суд не приймає до розгляду та не бере до уваги під час ухвалення рішення по суті відповідь позивача на відзив.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

17.05.2023 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Станом на дату звернення позивача 63-річного віку.

За принципом екстериторіальності розгляд даної заяви здійснював відповідач 2.

Так, за результатами опрацювання заяви позивача відповідачем 2 25.05.2023 року прийнято рішення №81 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність необхідного страхового стажу (20 років).

Відповідачем 2 у вищевказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 17 років 05 місяців 14 днів.

За доданими документами до страхового стажу позивача відповідачем 2 не зараховано наступні періоди:

- з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року, оскільки періоди роботи не відповідають даті відкриття трудової книжки;

- з 04.09.1989 року по 07.11.1991 року, оскільки різниця між звільненням і наказом про звільнення місяць і наведено дату звільнення, а в архівній довідці № 57/01-13 від 01.03.2023 року вказано, що у відомостях нарахування заробітної плети за 1989-1990 роки значиться ОСОБА_1 , а за 1991 рік ОСОБА_2 , який працював з вересня 1989 року по жовтень 1991 рік, також вказано, що наказ на звільнення ОСОБА_1 в 1991 році відсутній;

- з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року - згідно з актом зустрічної перевірки від 08.05.2023 року №0200-1103-1/4026, де перевірено довідку про заробітну плату від 16.03.2023 року №286/01-17 та виявлено, що в первинних документах за вказаний період заявник значиться як ОСОБА_1 .

Вважаючи рішенння відповідача 2 №81протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

П. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV визначено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058-ІV.

Зокрема, ч. 1 даної норми визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років

Отже, передумовою призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.

Ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004 року , зокрема, у ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Ч. 1, 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження стажу також регламентовано у ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 17.05.2023 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

За результатами опрацювання заяви позивача, відповідачем 2 25.05.2023 року прийнято рішення №81 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (20 років).

Відповідачем 2 у вищевказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 17 років 05 місяців 14 днів.

За доданими документами до страхового стажу позивача відповідачем 2 не зараховано наступні періоди:

- з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року, оскільки періоди роботи не відповідають даті відкриття трудової книжки;

- з 04.09.1989 року по 07.11.1991 року, оскільки різниця між звільненням і наказом про звільнення місяць і наведено дату звільнення, а в архівній довідці № 57/01-13 від 01.03.2023 року вказано, що у відомостях нарахування заробітної плати за 1989-1990 роки значиться ОСОБА_1 , а за 1991 рік ОСОБА_2 , який працював з вересня 1989 року по жовтень 1991 рік, також вказано, що наказ на звільнення ОСОБА_1 в 1991 році відсутній;

- з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року - згідно з актом зустрічної перевірки від 08.05.2023 року №0200-1103-1/4026, де перевірено довідку про заробітну плату від 16.03.2023 року №286/01-17 та виявлено, що в первинних документах за вказаний період заявник значиться як ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку підставам не зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу позивач, суд зазначає наступне.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення якої 30.08.1983 року, під № 1 та № 2 містяться записи про періоди його роботи на Липовецькому ремонтно-механічному заводі теслярем з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача і до 29.07.1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Відповідно до п. 1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно п. 2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевод на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі - Постанова № 656) та Інструкцією № 162.

Відповідно до п. 1 Постанови №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

При цьому відповідно до п. 18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зауважує, що в матеріалах справи наявна архівна довідка КП "Трудовий архів" Липовецької міської ради від 16.03.2023 року №280/01-17, згідно якої наказом директора Липовецького ремонтно-механічного заводу №63-к від 31.10.1978 року позивача прийнято в будівельну бригаду теслярем другого розряду з 23.10.1978 року. Наказом директора Липовецького ремонтно-механічного заводу №63-к від 10.11.1978 року позивача звільнено із зазначеної посади у зв`язку із закінченням терміну трудового договору з 09.11.1978 року.

Отже, період роботи позивача з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року підтверджений як записами в трудовій книжці, так і архівною довідкою.

Щодо незарахування відповідачем 2 до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року, то суд зазначає згідно записів в його трудовій книжці №4 та №5 02.12.1980 року позивач прийнятий каменярем в Липовецький дослідний завод та 29.08.1983 року звільнений з роботи у зв`язку з переводом в Липовецький міжколхозбуд.

Відповідно до архівної довідки КП "Трудовий архів" Липовецької міської ради №285/01-17 від 16.03.2023 року у документах Липовецького дослідного заводу "Ремдеталь" в особових рахунках працівників значиться ОСОБА_1 (так в документі), де вказано, що його заробітна плата за грудень 1980 року становить 74, 03 грн.

Згідно архівної довідки КП "Трудовий архів" Липовецької міської ради №286/01-17 від 16.03.2023 у документах Липовецького дослідного заводу "Ремдеталь" в особових рахунках працівників значиться ОСОБА_1 (так в документі), де вказано його заробітну плату з січня 1981 року по серпень 1983 року.

Водночас згідно архівної довідки КП "Трудовий архів" Липовецької міської ради №284/01-17 від 16.03.2023 в особових рахунках працівників Липовецького дослідного заводу "Ремдеталь" з 1980 року по 1983 рік працівник з аналогічним прізвищем ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (так в документі) не значиться.

Відтак, періоди нарахування заробітної, що зазначені в архівних довідках, співпадають із періодами, що зазначені в трудовій книжці позивача в записах №4 та №5.

Аналіз наведеного свідчить про наявність описки в особовому рахунку позивача під час його роботи на Липовецькому дослідному заводі "Ремдеталь" в період з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року.

Суд наголошує, що така описка не може нівелювати факт роботи позивача у вказаний період на зазначеному підприємстві та не є підставою для відмови у зарахуванні даного періоду до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування періоду з 04.09.1989 року по 07.11.1991 року, то судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 у зазначений період останній працював в Іллінецькій пересувній механізованій колоні №34.

Згідно архівної довідки КП "Трудовий архів" Іллінецької міської ради №57/01-13 від 01.03.2023 року наказом директора Іллінецької пересувної механізованої колони №34 від 04.09.1989 року №127 позивача з 04.09.1989 року прийнято на роботу мулярем 4 розряду.

Однак відповідач 2 зауважує, що з огляду на різницю між датою звільнення і датою наказу про звільнення в місяць, а також на наведення дати звільнення, зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача неможливо. Крім того, в архівній довідці № 57/01-13 від 01.03.2023 року вказано, що у відомостях про нарахування заробітної плати за 1989-1990 роки значиться ОСОБА_1 , а за 1991 рік ОСОБА_2 , який працював з вересня 1989 року по жовтень 1991 рік, також вказано, що наказ на звільнення ОСОБА_1 в 1991 році відсутній.

В контексті наведеного, суд зазначає, що відповідно до п.п. 2 п. 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Крім того, як вказувалось судом раніше, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних в окремих випадках трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

Відтак, на переконання суду, у випадку неможливості достеменно встановити факт роботи позивача в період з 04.09.1989 року по 07.11.1991 року на відповідному підприємстві, пенсійний орган повинен був запропонувати останньому скористатися правом на підтвердження дійсності такого факту на підставі показань свідків.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Наявність сумнівів у відповідача 2 може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки, інших документів, довідок та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Крім того, навіть за умови неможливості відповідачем 2 зрозуміти правильність написання та ідентифікувати дату написання наказу про звільнення позивача, враховуючи наведені вище норми та висновки Верховного Суду у справах з подібних відносин, суд зауважує, що сама по собі невірність (незрозумілість) оформлення записів про звільнення в трудовій книжці особи, яка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком, не є правовою підставою для не зарахування періодів роботи, вказаних у трудовій книжці особи, до її страхового стажу.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд повторно зазначає, що описка у написанні по-батькові позивача не нівелює факт його роботи в Іллінецькій пересувній механізованій колоні №34, що підтверджується записами трудової книжки.

Крім цього, суд зазначає, що дослідивши архівну довідки КП "Трудовий архів" Іллінецької міської ради №57/01-13 від 01.03.2023 року суд встановив, що така містить відомості про нарахування заробітної плати позивачеві за період з вересня 1989 року по жовтень 1991 року включно.

Згідно запису №16 трудової книжки позивача наказ №9 про його звільнення датований 07.10.1991 року, однак дата звільнення зазначена 07.11.1991 року.

Приймаючи до уваги те, що у вказаній довідці відомості про нарахування заробітної плати позивачеві за листопад 1991 та подальші місяці відсутні, відповідно звільнення позивача відбулось саме 07.10.1991 року, а у даному випадку має місце допущення описки в даті звільнення позивача шляхом помилкового зазначення дати звільнення 07.11.1991 року.

Оскільки останнім місяцем нарахування заробітної плати відповідно до архівної довідки від 01.03.2023 року є жовтень 1991 року, а також те, що наказ про звільнення датований 07.10.1991 року, суд доходить висновку про те, що фактично датою звільнення позивача є 07.10.1991 року.

Отже, враховуючи вищевикладене, зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає період його роботи в Іллінецькій пересувній механізованій колоні №34 з 04.09.1989 року по 07.10.1991 року.

Таким чином, відповідачем 2 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи з 23.10.1978 року по 09.11.1978; з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року та з 04.09.1989 року по 07.10.1991 року.

Відтак рішення відповідача 2 №81 від 25.05.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, то відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача 2 №81 від 25.05.2023 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, оскільки ним безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року; з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року та з 04.09.1989 року по 07.10.1991 року, суд, з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди та повторно розглянути заяву позивача від 17.05.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 858 грн. 88 коп.

Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям відповідачем 2 оскаржуваного рішення, суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача 2 на користь позивача судовий збір в сумі 429 грн. 44 коп.

Керуючись ст. 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області №81 від 25.05.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 23.10.1978 року по 09.11.1978 року; з 02.12.1980 року по 29.08.1983 року та з 04.09.1989 року по 07.10.1991 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 429 грн. 44 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (вул. Загорська, 2, м. Ужгород, 88008, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 10.10.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна