Справа № 420/12700/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12700/23

Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.,

повний текст судового рішення

складено 11.07.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року про повернення позовної заяви по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 07.04.2020 року, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 29 календарних років, грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2020 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 07.04.2020 року, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 29 календарних років, грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2020 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду виправленої позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог з урахуванням вимог вказаної ухвали суду, надання доказів на підтвердження наведених обґрунтувань або зазначення причин неможливості їх надання та надання доказів направлення листом з описом вкладення зазначеної позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Від представника позивача, на виконання ухвали суду, надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що 24.02.2023 року позивачем було направлено заяву до відповідача з проханням надати інформацію який розмір прожиткового мінімуму застосовано при встановленні позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт в період з 30.01.2020 року по 07.04.2020 року. Заява отримана відповідачем 11.03.2023 року, проте станом на день подачі позовної заяви відповідь на заяву від відповідача не надходила. Також представник надав докази направлення листом з описом вкладення позовної заяви з додатками на адресу відповідача. Тобто, позивач частково усунув недоліки, що зазначені в ухвалі від 15.06.2023 року.

Ухвалою суду від 26.06.2023 року продовжено строк залишення без руху адміністративного позову та зазначено, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом усунення всіх недоліків, що зазначені в ухвалі суду від 15.06.2023 року. В ухвалі від 26.06.2023 року зазначено, що позивач на виконання ухвали від 15.06.2023 року, мав надати виправлену позовну заяву з обґрунтуванням позовних вимог з урахуванням вимог вказаної ухвали суду, а також докази на підтвердження наведених обґрунтувань або зазначення причин неможливості їх надання.

04.07.2023 року від представника позивача на виконання вимог ухвали суду від 26.06.2023 року надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що позивачем повторно направлено на адресу відповідача заяву про надання відомостей про виплачене грошове забезпечення та інформацію про розмір застосованого прожиткового мінімуму при обрахунку грошового забезпечення. Після надання відповідачем відповіді на заяву позивач зобов`язується невідкладно надати копію відповіді до суду. Враховуючи, що у позивача відсутні докази зазначені в ухвалі суду, а дія карантину закінчилась, у зв`язку з чим строки звернення до суду стали обмеженими, тому, сторона позивача просить витребувати у відповідача відомості про виплачене грошове забезпечення та інформацію про розмір застосованого прожиткового мінімуму при обрахунку грошового забезпечення у період з 30.01.2020 року по 07.04.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року адміністративний позов повернуто позивачу з підстав ненадання позивачем та його представником жодних доказів на підтвердження вказаних протиправних дій, чим не доведено наявність саме порушеного права позивача на момент звернення до суду з даним позовом та не виконано вимоги ухвал від 15.06.2023 року та від 26.06.2023 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 КАС визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами статті 11 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Пунктом 4 частини третьої статті 2 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом спірних правовідносин є протиправність дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 07.04.2020 року, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 29 календарних років, грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2020 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви долучено копію заяви до відповідача, копію заяви до начальника Центрального архівного відділу Національної гвардії України разом з доказами направлення.

Крім того, на виконання вимог ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року позивачем повторно направлено на адресу відповідача заяву про надання відомостей про виплачене грошове забезпечення та інформацію про розмір застосованого прожиткового мінімуму при обрахунку грошового забезпечення, разом з доказами направлення.

Проте, жодної відповіді на вказані заяви не було надано.

Судова колегія зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності наданих позивачем доказів на підтвердження зазначених у позові обставин. Питання достатності або недостатності доказів має вирішуватися судом при вирішені позову по суті.

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості відкрити провадження в справі на підставі поданої позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин 1 статті 244 КАС вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Крім того, варто зауважити, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov vs. Russia, №26746/05, §110, ЄСПЛ, від 20.02.2014 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем вчинено всі можливі заходи для усунення недоліків наведених судом першої інстанції в ухвалах про залишення позовної заяви без руху та відсутністю фізичної можливості усунути вказані недоліки у інший спосіб, а тому повернення позовної заяви у даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та обмежує право позивача на звернення до суду.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.311, ст.320, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька