Справа № 420/17147/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати одноразової грошової допомоги,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), щодо не виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що при звільненні з військової служби протиправно не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідач у відзиві зазначив, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. На думку відповідача, позивачка не має права на одноразову грошову допомогу, оскільки підстава її звільнення не підпадає під перелік обставин звільнення, які в подальшому дають право на тримання такої виплати.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 була звільнена з військової служби, згідно з поданим нею рапортом, відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.05.2023 року №272-ОC на підставі абзацу 9 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 31.05.2023 року №276-ос «Про особовий склад» ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Вислуга років станом на 31.05.2023 року становить: календарна 17 років 08 місяців 03 дні; пільгова 07 років 05 місяців 05 днів; загальна 25 років 01 місяць 08 днів.

Одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» позивачці не виплачувалась.

Позивачка вважає, що їй протиправно не виплачено спірну допомогу, оскільки вона має відповідну вислугу років, а підстава звільнення не підпадає під перелік обставин, які не дають права на отримання цієї допомоги.

Відповідач не оспорює наявність у позивачки необхідної для отримання виплати вислуги років, проте підстава звільнення позивачки не дає їй права на отримання спірної допомоги.

Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази надані сторонами та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на такі обставини.

Правовідносини щодо одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби врегульовані Законом України № 2011-XII від 20.12.1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Так, відповідно до ст. 15 Закону № 2011-XII (у редакції станом на дату виключення позивачки зі списків особового складу) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Статтею 26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі Закон № 2232-XII) визначено підстави звільнення з військової служби.

Позивачку звільнено зі служби на підставі абзацу 9 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідно до статті 26 Закону № 2232-XII Постановою Кабінету Міністрів України 12 червня 2013 року №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік №413).

Обставини з яких позивачку звільнено з військової служби не передбачені Переліком №413, але передбачені Законом № 2232-XII.

Норми статті 26 Закону № 2232-ХІІ щодо підстав звільнення під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану зазнавали неодноразових змін.

Постанова № 413 та затверджений нею Перелік сімейних обстави не містять обмежень щодо застосування у мирний час, під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Підстава для звільнення зі служби, з якої позивачку і було звільнено зі служби, була додана до Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» від 01.04.2022 року № 2169-IX, тобто значно пізніше ніж був затверджений Кабінетом Міністрів України Перелік №413.

Тобто норми пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги звільненим з військової служби військовослужбовцям, були законодавчо сформовані раніше внесення змін до статті 26 Закону № 2232-ХІІ, які додатково передбачили підстави звільнення за сімейними обставинами під час проведення мобілізації та воєнного стану.

Внаслідок цього виникли неузгодженості, що неусунуті на законодавчому рівні, між зазначеними правовими нормами.

На переконання суду, певні неузгодженості в нормах Закону № 2232-ХІІ та Закону № 2011-ХІІ не можуть бути підставою для відмови позивачці у виплаті належної їй одноразової грошової допомоги.

Стосовно доводів відповідача про те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" не передбачено таку сімейну обставину або іншу поважну причину як «військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку» суд зазначає, що п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було доповнено підпунктом "г" згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" № 2169-IX від 01.04.2022 року. При цьому Закон України має вищу юридичну силу, ніж Постанова Кабінету Міністрів України.

Підсумовуючи викладене, з огляду на «якість закону», позивачка не повиннна нести негативний тягар у вигляді позбавлення її права на належну їй виплату внаслідок нечіткого викладення законодавчих норм, що регулюють питання її виплати.

У цьому спорі, суд вважає доречним звернутися до положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Виходячи з обставин справи та відповідних норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, позивачка мала законне сподівання на виплату їй передбаченою законом одноразової грошової допомоги у зв`язку з тривалою (понад десять років) військовою службою, а відповідач безпідставно невиплативши, незаконно позбавив позивачку належної їй до виплати спірну допомогу.

Таким чином, враховуючи наявність у позивачки вислуги років більше 10 років, суд доходить висновку, що позивачка набула права на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), , щодо невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , виплатити ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.