Справа № 420/19432/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії з 01.10.2017 року по теперішній час, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 по теперішній час, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Позивач, вважаючи низьким своє пенсійне забезпечення, неодноразово звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії. 25.05.2023 звернувся з проханням перерахувати пенсію з урахуванням переходу з одного виду пенсії на інший (до 2006 отримував пенсії за інвалідністю, а в лютому 2006 вийшов на пенсію за віком). В заяві позивач просив провести перерахунок пенсії з жовтня 2017 року по теперішній час з урахуванням страхових внесків за період з 01.02.2004 по 31.01.2006. Проте, позитивної відповіді не отримав. Відповідач листом № 14905-14534/11-02/8-1500/23 від 08.06.2023 відмовив у перерахунку пенсії, вказуючи, що не має законних підстав.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача у проведенні перерахунку пенсії, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Як зазначає позивач, що у 2017 році відповідач здійснив перерахунок його пенсії з порушенням норм чинного законодавства, оскільки до виходу позивача на пенсію за віком, останній отримував пенсію по інвалідності, тому під час перерахунку пенсії відповідач повинен був врахувати період не за 60 місяців, а за 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Відповідно до ст. 69 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсіонерам, які попрацювали після призначення пенсій за віком або інвалідністю не менш як 2 роки з більш високим заробітком, ніж той, з якого було обчислено пенсію, встановлюється за заявою пенсіонера новий розмір пенсії, виходячи з більш високого заробітку, що визначається за 2 роки роботи підряд після призначення пенсії відповідно до статей 64 - 67 нього Закону. У відповідності дол. ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Позивач наголошує, що за даними персоніфікованого обліку та довідки по заробітній платі вбачається, що за період з 01.01.2004 по 31.12.2006 його заробітна плата була найбільшою за весь період трудової діяльності, тому саме цей період повинен був бути взятий ПФУ для перерахунку пенсії.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

22.08.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

У своїх доводах відповідач посилався на те, що заробітна плата за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату, виданих у порядку, встановленому законодавством за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідач підтвердив, що позивач отримував пенсію по інвалідності з дитинства, яку обчислено відповідно до Закону №1058 при страховому стажі 41 рік, в тому числі 2 роки 2 місяці додаткового стажу та середньомісячного заробітку, визначеного за період роботи з 01.08.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311).

За заявою від 10.02.2006, позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і станом на 30.09.2017, її розмір становив 5025,07 грн.

У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ, ОСОБА_1 поновлено пенсію по інвалідності за нормами Закону №1058 з 01.10.2017. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 47 років 3 місяці (враховано по 28.02.2010), в тому числі 1 місяць додаткового стажу, середньомісячного заробітку 11568,42 грн, визначеного за період з 01.07.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311) та її розмір складав 5206,97 грн.

За заявою від 09.11.2017 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 при страховому стажі 51 рік 6 місяців (враховано по 31.07.2014), середньомісячній заробітній платі 11568,42 грн, визначеного за період з 01.07.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311) та її розмір становив 6335,26 грн.

Як зазначає відповідач, при проведенні зазначених перерахунків було обрано найбільш доцільніший варіант розрахунку пенсії передбачений законодавством. Обчислення пенсії по інвалідності відповідно до Закону або пенсії за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» на даний час є недоцільним.

Розмір пенсії відповідає вимогам чинного законодавства та набутому позивачем страховому стажі і отриманій середньомісячній заробітній платі.

Для розрахунку пенсії з 01.10.2017 з урахуванням заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 підстави відсутні, оскільки це суперечить вимогам ст. 40 Закону №1058.

На підставі викладеного відповідач вважає, що наразі підстави для розрахунку заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 ? відсутні. Головне управління діяло в порядку передбаченому законодавством, обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

11.09.2023 року від позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, однак без підпису позивача. З огляду на зазначене, враховуючи пункт 3 частини четвертої статті 169 КАС України, суд не враховує відповідь на відзив при розгляді справи.

З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.09.1970 року було призначено пенсію по інвалідності (а.с. 36). Позивач продовжував працювати; науковий працівник.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

З 10.02.2006 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (а.с. 50).

З 01.10.2017 року ОСОБА_1 поновлено пенсію по інвалідності за нормами Закону №1058. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 47 років 3 місяці (враховано по 28.02.2010), в тому числі 1 місяць додаткового стажу, середньомісячного заробітку 11568,42 грн, визначеного за період з 01.07.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311) та її розмір складав 5206,97 грн. (а.с. 55).

За заявою від 09.11.2017 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 при страховому стажі 51 рік 6 місяців (враховано по 31.07.2014), середньомісячній заробітній платі 11568,42 грн., визначеного за період з 01.07.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311) та її розмір становив 6335,26 грн. (а.с. 53-56).

25.05.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії, починаючи з жовтня 2017 року, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 рр. (а.с. 25).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській вих. № 14905-14534/П-02/8-1500/23 від 08.06.2023 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

Відповідь мотивована наступним: Частиною 1 статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами для обчислення пенсії також враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Заробітна плата за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату, виданих у порядку, встановленому законодавством за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Провадити розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006, як зазначено у зверненні, не має законних підстав (а.с. 24).

Вважаючи своє право порушеним діями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який врегулював принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, та додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Приписами абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV визначено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Статтею 40 Закону №1058-ІV регламентовано порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Як встановлено судом, 25.05.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії, починаючи з жовтня 2017 року, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 рр. (а.с. 25).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській вих. № 14905-14534/П-02/8-1500/23 від 08.06.2023 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

З 10.09.1970 року позивачу було призначено пенсію по інвалідності.

Відповідач підтвердив, що позивач отримував пенсію по інвалідності з дитинства, яку обчислено відповідно до Закону №1058 при страховому стажі 41 рік, в тому числі 2 роки 2 місяці додаткового стажу та середньомісячного заробітку, визначеного за період роботи з 01.08.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311).

За заявою від 10.02.2006, позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і станом на 30.09.2017, її розмір становив 5025,07 грн.

У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ, ОСОБА_1 поновлено пенсію по інвалідності за нормами Закону №1058 з 01.10.2017. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 47 років 3 місяці (враховано по 28.02.2010), в тому числі 1 місяць додаткового стажу, середньомісячного заробітку 11568,42 грн, визначеного за період з 01.07.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311) та її розмір складав 5206,97 грн.

За заявою від 09.11.2017 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 при страховому стажі 51 рік 6 місяців (враховано по 31.07.2014), середньомісячній заробітній платі 11568,42 грн, визначеного за період з 01.07.2000 по 31.07.2002 (коефіцієнт заробітку - 3,07311) та її розмір становив 6335,26 грн.

Як зазначає відповідач, при проведенні зазначених перерахунків було обрано найбільш доцільніший варіант розрахунку пенсії.

Позивач наголошує, що за даними персоніфікованого обліку та довідки по заробітній платі вбачається, що за період з 01.01.2004 по 31.12.2006 його заробітна плата була найбільшою за весь період трудової діяльності, тому саме цей період повинен був бути взятий ПФУ для перерахунку пенсії.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає, що за змістом статті 40 Закону № 1058-IV законодавцем імперативно установлено, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 01 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі № 461/4328/16-а дійшов такого висновку:

« порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії в солідарній системі законодавець урегулював у ст. 40 Закону № 1058-ІV й абзацом 1 ч. 1 цієї статті передбачив врахування для обчислення пенсії заробітної плати (доходу) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року.

Тобто, законодавець імперативно встановив, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 01 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

Єдиний виняток із цього правила встановлювався в абзаці 3 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-ІV, який передбачав допустимість за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом 3 ч. 1 ст. 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Водночас закріплена у наведеній нормі можливість оптимізації заробітку стосується призначення пенсій, і не може бути застосована при перерахунку вже призначеної пенсії .».

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-ІV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

За таких обставин, враховуючи, що спірні правовідносини не стосуються винятку, встановленого в абзаці 3 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-ІV, суд вважає, що позивач має право на проведення перерахунку пенсії, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 рр.

Що стосується способу захисту порушених прав позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема, стаття 46 Закону № 1058-ІV, стаття 51 № 2262-ХІІ (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 по теперішній час, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006, підлягають задоволенню частково, а саме не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Так, 25.05.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії, починаючи з жовтня 2017 року, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 рр. (а.с. 25).

Отже, з метою захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 25.05.2020 року, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 рр.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, розподіл судових витрат на його користь не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 рр.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 25.05.2020 року, враховуючи розрахунок заробітної плати за період з 01.02.2004 по 31.01.2006 рр.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук