Справа № 160/15204/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО»
до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
30.06.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 10.04.2023 року № 259/32-00-07-08-20.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було проведено фактичну перевірку у магазині ТОВ «АЛЛО» на предмет дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт перевірки №1738/18/23/РРО/30012848 від 23.03.2023 року, на підставі висновків акту було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.04.2023 року № 259/32-00-07-08-20, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 5100,00 грн. Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає чинному законодавству та прийняте на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки. Позивач звертає увагу на те, що під час проведення фактичної перевірки, відповідачем не було встановлено жодного порушення податкового законодавства. На думку позивача, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій. Також позивач посилається на безпідставність призначення фактичної перевірки відповідачем, оскільки для її проведення не було законних підстав. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.
07.07.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
17.07.2023 року від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Відповідач вважає податкове повідомлення-рішення правомірним, та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
19.07.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
25.07.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що наказ про проведення фактичної перевірки не містить чіткого визначення правової підстави проведення такої перевірки та існування такої фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
27.07.2023 року від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вказано, що фактична перевірка може проводитись враховуючи пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України . Фактична перевірка ТОВ «АЛЛО» проводилась 23.03.2023 року за період з урахуванням строків давності передбаченого ПКУ, що відображено в направленнях на перевірку, в наказі та зафіксовано в акті фактичної перевірки від 23.03.2023 № 1738/18/23/РРО/30012848. Тобто, посадові особи ДПС мали право перевіряти фіскальні чеки за липень - серпень 2022 року. Фактична перевірка ТОВ «АЛЛО» проводилась за період діяльності з урахуванням статті 102 Податкового кодексу України.
04.08.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» надійшли пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що в наказі ГУ ДПС у Сумській області від 20.03.2023 № 427-кп «Про проведення фактичної перевірки» не зазначено підстав для її проведення, визначених п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, зокрема не зазначено, в чому конкретно полягали можливі порушення Позивачем законодавства, та не зазначено жодної з інших підстав для проведення фактичної перевірки, визначених в п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Отже, наказ ГУ ДПС у Сумській області від 20.03.2023 № 427-кп «Про проведення фактичної перевірки» не містить чіткого визначення правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення. Відсутність конкретних підстав для призначення перевірки позбавляє платника податків можливості визначитися щодо законності підстав для її призначення.
24.08.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» надійшли пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
За результатами перевірки складено акт перевірки №1738/18/23/РРО/30012848 від 23.03.2023 року (далі акт).
На підставі висновків акту №1738/18/23/РРО/30012848 від 23.03.2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.04.2023 року № 259/32-00-07-08-20, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 5100,00 грн.
Позивач вважає, що вищевказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення із цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо підстав для проведення перевірки, суд зазначає наступне.
Як вбачається з наказу про призначення фактичної перевірки, відповідачем призначено фактичну перевірку на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України.
Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про порушення або можливі порушення платником податків приписів податкового законодавства.
У спірному випадку фактичну перевірку проведено на підставі наказу Головного управління ДПС у Сумській області «Про проведення фактичної перевірки» № 427-кп від 20.03.2023 року.
Таким чином, наказ про проведення перевірки містить як правові так і фактичні підстави для призначення перевірки, у зв`язку з чим доводи позивача є помилковими, а наказ на проведення фактичних перевірок відповідають нормам податкового законодавства.
Щодо виявленого перевіркою порушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.
Пунктом 7 статті 17 Закону № 265/95-ВР визначено, зокрема, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі трьохста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорїї згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.
Вказане порушення фактично не заперечувалось позивачем, який повідомив, що не зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД стало внаслідок збою в роботі реєстратора розрахункових операцій.
Отже, контролюючим органом правильно кваліфіковано вказані обставини, як порушення пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, що є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій у відповідності до пункту 7 статті 17 Закону № 265/95-ВР.
Щодо позиції позивача, про те, що встановлення контролюючим органом порушення, яке мало місце до дня проведення фактичної перевірки, не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, оскільки перевірка даних за минулий час носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Отже, до предмету фактичної перевірки віднесено перевірку контролюючим органом дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій.
При цьому, норми податкового законодавства, які регулюють питання проведення фактичних перевірок, не містять жодних застережень або обмежень щодо періоду, який може бути охоплений перевіркою.
У спірному випадку період, за який здійснюється перевірка, визначено з урахуванням положень ст.102 ПК України, про що зазначено в самому наказі.
Таким чином, враховуючи дату початку проведення перевірки 23.03.2023 року та приймаючи до уваги положення ст.102 ПК України, контролюючий орган мав право здійснити перевірку дотримання позивачем порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій за період з 23.03.2021 року по 23.03.2023 року.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не вирішується.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв