Справа № 500/2154/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Подлісна І.М.

09 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2154/23 пров. № А/857/16212/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 500/2154/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

12.05.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії щодо припинення виплати пенсії;

- зобов`язати поновити виплату пенсії з 01.02.2020р.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.1994р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV).

Нарахування та виплата пенсії позивачу проводилась пенсійним органом з 12.03.1994р.-31.01.2020р. через банківську установу відповідно до довіреності від яка 25.12.2018р. поновлена за заявою про виплату пенсії. Дата закінчення виплати пенсії за довіреністю - 25.12.2019р. (а.с. 8) Пенсія за січень 2020р. повернулась з банківської установи невиплачена. При цьому, із заявою щодо продовження виплати пенсії за довіреністю позивач не зверталась, тому, з 01.02.2020р. виплату пенсії переведено на поштове відділення зв`язку.

Згідно інформації наданої поштовим відділенням в період з 01.02.2020р.-31.07.2020р. пенсію позивач не отримував, тому з 01.08.2020р. виплату припинено.

06.02.2023р. ОСОБА_1 через уповноваженого представника Баліцької Ю. І., звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про взяття на облік та поновлення виплати пенсії, оскільки хворіє і перебуває за межами України.

17.02.2023р. пенсійний орган листом №537-463/Д-02/8-1900/23 відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії, покликаючись на те що заява про поновлення пенсії не може пересилатись поштою. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 слід особисто звернутись в пенсійний орган з паспортом громадянина України.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В п.4 ч.1 ст.49 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування видно, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35, ст. 46 цього Закону (частина друга).

ст.51 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Зокрема, суд зауважує, що міжнародні договори між Україною та Республікою Італія з питань пенсійного забезпечення не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 (далі - Рішення, КСУ відповідно) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

Зазначені положення Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування втратили чинність з дня ухвалення КСУ вище вказаного рішення.

Як зазначено у Рішенні, оспорюваними нормами Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

При цьому, не укладення Україною міжнародного договору у галузі пенсійного забезпечення з іншою державною, в якій проживає громадянин України, на переконання суду, не може бути правовою підставою для відмови такому громадянину України в отриманні передбаченого ст.46 Конституції України соціального захисту у вигляді отримання пенсії.

Зокрема, відповідно до п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 2201 №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Тобто, подання позивачем додаткових документів при поновленні виплати пенсії являється виключно його правом та не створює обов`язку щодо їх подачі.

ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

ст.24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач проживаючи в Республіці Італія, як громадянка України, має такі ж конституційні права, як громадянин України, що проживає на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії.

Таким чином, проживання громадянина України на території іншої держави не позбавляє її громадянства України та права на отримання пенсії в Україні, якщо ця особа набула такого права, працюючи та сплачуючи страхові внески протягом встановленого законом строку, та досягнувши пенсійного віку. Тому вимога пенсійного органу щодо особистого звернення позивача із заявою про поновлення виплати пенсії є протиправною.

Слід зазначити наступне, жоден з пунктів Порядку №22-1 (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін "заявник", на переконання суду, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.

Оскільки подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку №22-1.

Такий висновок суду апеляційної відповідає правовому висновку Верховного Суду, сформованому у постанові від 08.02.2022р. у справі за № 280/4551/21.

Відсутність у п.1.2, п.1.5 Порядку №22-1 згадки про заяви щодо поновлення виплати пенсії не можна тлумачити як заборону подання таких заяв представниками пенсіонерів, що виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Крім того, , наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, а тому існуючі "загальні" норми не повинні тлумачитися ПФУ з надмірним формалізмом.

Очевидним є те, що необхідність приїзду особи похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до пенсійного органу для виправлення помилки, є додатковим обтяженням для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права.

Колегія суддів звертає увагу також і на те, що в матеріалах справи наявна довідка, яка перекладена з італійської мови та засвідчена апостилем, із змісту якої чітко видно, що позивач хворіє на цукровий діабет, периферичну нейропатію, гіпертонічну хворобу серця, множинний ділянковий артроз, атеросклеротичну васкулопатію, спастичність нижніх кінцівок, тому не може ходити та подорожувати транспортними засобами.

ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України", №№ 68385/10, 71378/10, § 25, рішення від 26 червня 2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, не виплачуючи позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, митний орган порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання пенсійного органу у право особи на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії апеляційний суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Щокін проти України", №№ 23759/03, 37943/06, § 33, рішення від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задоволити.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 500/2154/23- скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 17.02.2023р. оформлену листом №537-463/Д-02/8-1900/23 щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за заявою уповноваженого представника Баліцької Юлії Іванівни, яка діє на підставі довіреності посвідченої Генеральним консульством України в Неаполі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області ( Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001, ) поновити виплату пенсії ОСОБА_1 (с.Угринь, Чортківський район, Тернопільська область, 48550, РНОКПП НОМЕР_1 ) за заявою, яка надавалась уповноваженим представником за довіреністю Баліцькою Юлією Іванівною.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001, ) на користь ОСОБА_1 с.Угринь, Чортківський район, Тернопільська область, 48550, РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок) згідно платіжної інструкції №65701196 від 12.05.2023р. за подання позовної заяви та 1610,40 грн.( одну тисячу шістсот десять гривень сорок копійок) згідно платіжної інструкції №66812175 від 23.08.2023р. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 09.10.2023р.