Справа № 420/4714/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/4714/23

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги та зобов`язання повторно розглянути заяву,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП), в якому просив: визнати протиправним повернення ГУНП матеріалів щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, та частковою втратою 70% працездатності, оформлене листом від 09.12.2022 року №14/2186; зобов`язати ГУНП повторно розглянути його заяву (рапорт) від 17.06.2022 року про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, та частковою втратою 70% працездатності, відповідно до ст.97 Закону України «Про національну поліцію» та Порядку та умов виплат одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4.

В обгрунтування позову було зазначено, що 29.10.2021 року позивач звернувся до начальника ГУПН з заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності згідно Порядку та умов виплат одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом MBC України від 11.01.2016 року №4. До заяви було долучено завірені належним чином копії документів, а саме: копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, копія свідоцтва про хворобу, копію виписки акту огляду МСЄК про встановлення групи інвалідності, оригінал довідки МСЄК про відсоток втрати працездатності, копії актів Н-1, Н-5.

Відповідач на вказане звернення надіслав на адресу позивача матеріали, які були ним подані до ГУПН, із протиправною (на думку позивача) відповіддю УФЗБО ГУНП в Одеській області, викладеною в листі від 14.01.2021 року №14/45 про повернення матеріалів призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ГУНП подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.08.1999 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 05.05.2021 року в органах Національної поліції.

26.06.2014 року під час виконання службових обов`язків, перебуваючи на посаді старшого інспектора дозвільної системи СОГП Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, позивач отримав тілесні ушкодження.

Наказом ГУНП від 05.05.2021 року №744 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з 05.05.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Згідно з довідкою МСЄК від 21.05.2021 року серії 12ААВ №478907 позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №049316 встановлено, що у позивача ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 70%, причина втрати професійної працездатності - виконання службових обов`язків.

29.10.2021 року позивач звернувся до ГУПН із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності.

Листом від 14.01.2021 року №14/45 ГУПН повернуло матеріали призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов та приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вказане в листі відповідача обґрунтування не підтверджує будь-яких протиправних дій чи не належне виконання обов`язків позивачем, при цьому створює негативні наслідки саме для позивача.

Належна організація та контроль за виконанням та проведенням розслідування нещасного випадку покладається на відповідача, з урахуванням цього участь позивача полягає в обов`язку повідомленні про такий нещасний випадок та наданні пояснень, що було ним було зроблено.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважав, що наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача і зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 2 Закону України Про Національну поліцію завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч.1 ст.8 Закону).

Згідно до ч.1 та 2 статті 17 Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Положеннями статті 97 Закону (Одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського) передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема,

- визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

- визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Зі змісту статті 100 Закону вбачається, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно п.1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських у тому числі курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклади освіти), поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади (далі - органи державної влади).

Відповідно до п.3 розділу IV (Призначення і виплата ОГД) вказаного Порядку у разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.

У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

З наведеного вбачається, що підставою для повернення документів щодо виплати одноразової грошової допомоги на доопрацювання є:

- подання документів не в повному обсязі;

- документи потребують уточнення;

- документи подано не за належністю.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що повертаючи документи на доопрацювання ГУНП було зазначено, що в ході опрацювання матеріалів щодо підтвердження достовірності акту розслідування нещасного випадку Н-5 від 14.07.2014 року та акту, що свідчить про причини та обставини поранення Н-1 від 16.07.2014 року №1, було встановлено, що розслідування даного нещасного випадку та документальне оформлення матеріалів розслідування проведено з порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах МВС України, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 №1346.

Також було зазначено, що розслідування проводилось на підставі одного наказу Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області «Про призначення службового розслідування» від 11.07.2014 року №554, з порушенням п.3.5 розділу ІІІ Порядку. Збір матеріалів здійснювався в рамках службового розслідування, тобто матеріали розслідування нещасного випадку відсутні, а акти за формами Н-5 від 14.07.2014 року та Н-1 від 16.072014 року складалися за результатами проведеного службового розслідування».

Колегія суддів не приймає до уваги викладені посилання та зазначає, що вказані підстави не відповідають обставинам, за якими документи можуть бути повернуті на доопрацювання; ГУНП не було вказано, яких саме документів не вистачає або які документи потребують уточнення, та не зазначено жодних аргументів щодо належності подання документів.

Натомість ГУНП посилалось на процедурні недоліки службового розслідування нещасного випадку за фактом отримання травми, яке (розслідування) здійснювалось комісією, сформованою ГУМВС та яка, відповідно, складалась з посадових осіб вказаного органу.

При цьому, ГУНП не зазначено жодних відомостей з приводу того, що травма та інвалідність отримані при учинені позивачем діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; учинені позивачем у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння (справа містить відомості з приводу того, що позивач не перебував в стані алкогольного сп`яніння при отриманні травми); навмисному спричиненні собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства.

Крім того, відповідачем не вказано, що позивач подав свідомо неправдиву інформацію про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

При цьому, з матеріалі справи (а.с.44-45) вбачається, що 16.04.2021 р. ОСОБА_1 пройшов медичну (військово-лікарську) комісію ДУ ТМО МВС України по Одеській області, про що складено свідоцтво про хворобу №196/2.

У пункті 7 вказаного свідоцтва зазначено: «Короткий анамнез: 26.06.14р. при виконанні службових обов`язків отримав сполучену краніо-цервікальну травму, ЗЧМТ, СГМ, забій ШВХ, забиту рану голови. Лікувався в стаціонарі. Висновок службового розслідування №4926 від 17.07.14р., акти ФН-1 №1 від 16.07.14р., ФН-5 від 14.07.14р.».

У пункті 11 свідоцтва про хворобу №196/2 зазначено: «Діагноз і постанова М(ВЛ)К про причинний зв`язок захворювання (травми): Віддаленні наслідки перенесеної сполученої краніо-церквікальної травми: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта (26.06.14р.), - ТРАВМА, ТАК, ПОВ`ЯЗАНА З ВИКОНАННЯМ СЛУЖБОВИХ ОБОВ`ЯЗКІВ».

Також, після звільнення, 21.05.2021р. ОСОБА_1 пройшов огляд комісії №1 Обласної медико-соціальної експертизи, де згідно довідки МСЕК серії 12ААВ№478907 (а.с.47) йому встановлено II групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

Також, 21.05.2021 р. Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 видано ОСОБА_1 довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №049316 (а.с.80), якою встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 70 %, причина втрати професійної працездатності - виконання службових обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що жоден із вказаних документів та висновків, зокрема і відомчого характеру (виданий ДУ ТМО МВС України по Одеській області), не були поставлені під сумнів відповідачем та не оскаржувались по суті в адміністративному та/або судовому порядку, рівно як і не було оскаржено правомірність набуття позивачем інвалідності, водночас, як зазначалось, були доводи щодо процедурних недоліків, які (можливо та за посиланнями відповідача) допущені посадовими особами ГУНП.

Також, частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Суд зазначає, що можливі порушення, допущені посадовими особами відповідача на етапі документування отримання позивачем травми, жодним чином не можуть бути підставою для позбавлення позивача спірної виплати, неналежність отримання позивачем якої ГУНП під час розгляду справи не доведено.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява№ 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00).

Водночас, в даній праві суд констатує, що дії ГУНП при розгляді заяви позивача про виплату не були «взірцевими», що призвело до порушення законних прав позивача, які суд вважає за належне поновити.

Також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) ЄСПЛ вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя: наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги та зобов`язати повторно розглянути заяву є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук