Справа № 160/13556/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
16.06.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/800007/2 від 16.02.2023 року;
- стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати на професійну правничу допомогу;
- стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати, пов`язані із перекладом документів, які надаються до суду.
В обгрунтування позовних вимог, позивач вказує, що Рішення про коригування митної вартості товару від 16.02.2023 року №UA209000/2023/800007/2, яким відмовлено у митному оформлення (випуску) товарів, є протиправним, оскільки на підтвердження митної вартості декларантом надано до митного органу повний пакет документів згідно із вимогами статей 53, 55, 257 Митного кодексу України, а відповідач не вказав ніяких обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів як того вимагає частина шоста статті 54 МК України, не надано жодних аргументованих доказів, як вимагає частина сьома статті 54 МК України та коригування за резервним методом здійснено з порушенням чинного законодавства. Позивач надав Львівській митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом митницею не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена. Сумніви відповідача у достовірності в комерційних документах, а так само сумніви щодо включення складових митної вартості у повному обсязі не підтверджені жодними доказами та є необ`єктивними.
Ухвалою від 20.06.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою від 28.06.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Львівської митниці про розгляд справи в судовому засіданні.
07.07.2023 року представником Львівської митниці подано відзив на позовну заяву, в якій заперечується проти задоволення позовних вимог, оскільки митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості.
11.07.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій викладені заперечення щодо аргументів відповідача проти обгрунтованості позовної заяви.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
04.01.2021 року між ТОВ «Білтекс» та SHAOXING LOTUS TEXTILES TRADING CO., LTD укладено зовнішньоекономічний контракт №04/01/21, відповідно до п. 1.2 якого предметом контракту є поставка постачальником на адресу покупця (ТОВ «Білтекс») у номенклатурі та кількості, передбачені специфікаціями до цього контракту. Товаром є тканина виробництва Китай.
Відповідно до пункту 1.3 зовнішньоекономічного контракту, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити на умовах, передбачених цим контрактом, товар у кількості, асортименті та термінах, визначених у Cпeцифікаціях, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Згідно з пунктом 1.4 зовнішньоекономічного контракту, специфікації погоджуються та підписуються сторонами.
У специфікаціях до цього контракту зазначаються: повне найменування товару, країна походження, вартість за одиницю, загальна вартість, номер і дата контракту, умови постачання, терміни поставки, умови оплати, найменування постачальника, найменування покупця, найменування та реквізити вантажовідправника погоджені сторонами умови.
- сертифікат якості від 27.12.2022 року;
- пакувальний лист від 27.12.2022 року;
- рахунок-фактура (інвойс) №Н221227 від 27.12.2022 року;
- автотранспортна накладна №6950 від 13.02.2023 року;
- супровідний документ Т1 MRN 23PL322080NU5PFTJ7 від 10.02.2023 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 28.11.2022 року;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №101 від 13.02.2023 року;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №56 від 31.01.2023 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 30.12.2021 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 05.01.2023 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту)зміни до Специфікації №11 від 27.12.2022 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікація №11 від 09.10.2022 року;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №04/01/21 від 04.01.2021 року;
- договір про надання послуг митного брокера №59/2022 від 02.12.2022 року;
- договір (контракт) про перевезення №220822-82 від 22.08.2022 року;
- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9567398 від 15.02.2023 року.
Митна вартість товару заявлена за основним методом - за ціною договору.
При митному оформленні вказаного товару відповідач зазначив, що надані документи містять розбіжності та не містять усіх даних, які підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого товару, а саме (графа 33 оскаржуваного рішення:
- до митного оформлення для підтвердження витрат на транспортування надано два рахунки від виконавця договору про транспортні послуги, які не містять жодних посилань на реквізити даної партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару. У поданих рахунках відсутні відомості про такі складові митної вартості як розвантаження, обслуговування в порту, портові збори, зберігання та митне оформлення в порту призначення Гданськ (портовий збір, вартість перевантаження контейнерів тощо). У поданих документах виявлено розбіжності у відомостях про перевізника, а саме у графах 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 05.02.2022 року №б/н наявні штамп та підпис PE «TRETYAK RUSLAN», договір про перевезення укладено з ТзОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді», банківський платіжний документ на оплату фрахту, згідно пункту 3.3 даного договору, де зазначено що оплата здійснюється за 7 днів до прибуття в порт призначення, до митного оформлення не надано. Рахунок на оплату міжнародного автоперевезення від 13.02.2023 року №101 містить відомості про транспортні витрати за межами та по території України які розподілені не пропорційно маршруту перевезення.
- надане платіжне доручення Swift від 28.11.2022 року містить посилання на контракт та інвойс №Н221009, що не відповідає інвойсу заявленому до митного оформлення №Н221227 та унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару.
- умови оплати згідно специфікації №11 від 09.10.2022 року мали становити: 20% перед завантаженням та 80% здійснюється до дати заходження товару у порт. Проте, після проведення аналізу встановлено, що таких умов не дотримано.
На підставі вищенаведених обставин, які відповідач кваліфікував як суттєві розбіжності та невідповідності в наданих документах, які не дають можливості перевірити числові значення заявленої митної вартості.
Позивач надав митниці заяву від 07.03.2023 року, до якої долучив додаткові документи, щодо перегляду рішення про коригування митної вартості.
У відповідь на лист ТОВ «Білтекс» від 07.03.2023 року відповідач листом №7.4-2/15/13/7527 від 29.03.2023 року повідомив, що у надісланих позивачем додаткових документах не усунуто та не роз`яснено розбіжності, виявлені під час здійснення митного оформлення, а рішення про коригування митної вартості товарів залишається чинним.
Означеним листом митниці від 29.03.2023 року проінформовано про таке:
- контрактом від 04.01.2021 року №04/01/21 між Shaoxing Lotus Textiles Trading Со" LTD та ТОВ Білтекс» не передбачено видання документа "проформа інвойс", лише "інвойс" (п. 2.4 та 6.1 контракту). Надіслані з Вашим листом платіжні документи swift від 28.11.2022 року та від 22.12.2022 року у розділі "remittance information" також посилаються на інвойс, а не проформу - інвойс.
- загальна вартість товару в наданій проформі-інвойсі складає 68 794 дол. США , що відповідає вартості , вказаній в специфікації №11 від 09.10.2022 року до Контракту. Відповідно до п. 1.4 Контракту "Специфікації узгоджуються і підписуються Сторонами". Проте, ні специфікації № 11 від 09.10.2022 року ні Зміна до специфікації № 11 від 27.12.2022 року не містять підписів представників Shaoxing Lotus Textiles Trading Со., LTD.
- у Контракті вказано наступну адресу ТОВ "Білтекс": м. Дніпро, вул. Артільна, 10, приміщення 210. Натомість, у проформі інвойсі вказано адресу м. Дніпро, вул. Дніпросталевська, 11. З цього можна зробити висновок про існування документів, можливо - додатків до контракту, якими змінено адресу покупця. Проте такі документи до митного оформлення не подавалися та з Вашим листом не надходили.
- за відсутності коносаменту з відмітками портових служб неможливо встановити дату вивантаження контейнера в порту Гданська. Однак, за відомостями сайту searates.com контейнер №EGHU8396950 після рейсу був повернутий порожнім морському перевізнику 14.02.2023 року. Таким чином, в Акті здачі приймання робіт від 31.01.2023 року №44 не могли бути включені усі портові витрати оскільки маніпуляції з вантажем та контейнером були завершені лише 14.02.2023 року.
Акт здачі приймання робіт від 20.02.2023 року №98 містить відомості про вартість "транспортно-експедиційного обслуговування на території України". Як випливає з1 змісту п. 2.1 .1 договору про надання транспортно- експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 22.08.2022 року № 220822-82 (далі - Договір ТЕО), Експедитор організовує перевезення вантажів на всьому маршруті перевезення вантажу відповідно до доручення замовника. Як випливає з актів від 31.01.2023 року №44 та від 20.02.2023 року №99, ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч Ді" надало послуги з морського . перевезення та автомобільного перевезення за маршрутом Нінгбо - Гданськ - Рава-Руська - Дніпро. Таким чином, послуги надавалися як при переміщенні товару територією України так і поза нею. Відповідно до п. 3.2 Договору ТЕО "ціна договору складає сукупність платежі в зі сплати належної плати Виконавцю та витрат, понесених Виконавцем". Таким чином, в наданих документах відсутні відомості про плату Виконавцю за організацію перевезення вантажу поза територією України, а відповідна сума не включена до митної вартості товару. Це суперечить вимогам ч. 10 ст. 58 МКУ та, відповідно до ч. б ст. 54 МКУ, є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою митною вартістю».
Вважаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Вирішуючи спір суд виходить із того, що відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України (тут і надалі у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою та другою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до приписів статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, такі як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частин першої та другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Пунктом 2 частини п`ятої вказаної статті Митного кодексу України митному органу, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митниці мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митницею та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний органне може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, згідно із норм Митного кодексу України, митницею при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному декларантом.
Аналізуючи наведені норми у своїй сукупності суд зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
У той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації
Наявність у митниці обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною законодавець пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, митний орган має зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Одним із зауважень митниці було те, що до митного оформлення для підтвердження витрат на транспортування надано два рахунки від виконавця договору про транспортні послуги, які не містять жодних посилань на реквізити даної партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару. У поданих рахунках відсутні відомості про такі складові митної вартості як розвантаження, обслуговування в порту, портові збори, зберігання та митне оформлення в порту призначення Гданськ (портовий збір, вартість перевантаження контейнерів тощо). У поданих документах виявлено розбіжності у відомостях про перевізника, а саме у графах 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 05.02.2022 року №б/н наявні штамп та підпис PE «TRETYAK RUSLAN», договір про перевезення укладено з ТзОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді», банківський платіжний документ на оплату фрахту, згідно пункту 3.3 даного договору, де зазначено що оплата здійснюється за 7 днів до прибуття в порт призначення, до митного оформлення не надано. Рахунок на оплату міжнародного автоперевезення від 13.02.2023 року №101 містить відомості про транспортні витрати за межами та по території України які розподілені не пропорційно маршруту перевезення.
З приводу вказаного митницею суд зазначає таке.
Для організації перевезення товару позивач 22.08.2022 року уклав з ТОВ «Інтернешил Карго Сервіс Ейч. Ді» договір №220822-22 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів.
Відповідно до умов даного договору, позивач є замовником, а ТОВ «Інтернешил Карго Сервіс Ейч. Ді» - виконавцем.
Відповідно до п. 1.1 цього Договору виконавець зобов`язується за відповідну плату та за рахунок замовника надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великотоннажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.
20.12.2022 року позивач надав експедитору заявку №5 до Договору №220822-82.
Заявкою було погоджено наступні умови надання послуг експедирування: маршрут: м. Нінбо (Китай) - м.Дніпро (Україна).
До митного оформлення позивачем було надано рахунок на оплату №56 та №57 від 31.01.2023 року та №101 від 13.02.2023 року.
За своєю правовою природою, рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, і складається експедитором.
Посилання в рахунках на партію товару не є обов`язковим, а тому відповідне твердження відповідача не може бути підставою для коригування митної вартості товару, оскільки окрім таких рахунків позивачем було надано акти надання послуг з експедитором, які є первинними документами, та є достатніми для підтвердження складових витрат митної вартості по транспортуванню.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.07.2020 року, справа №803/916/17.
Так, у матеріалах справи наявна довідка про транспортні витрати №1302/1 від 13.02.2023 року, складена директором ТОВ «Інтернешил Карго Сервіс Ейч. Ді» до ТОВ «Білтекс», відповідно до якої останнього проінформовано, що транспортні витрати з організації міжнародного перевезення на адресу ТОВ «Білтекс» у контейнерах №EGHU8396950 становлять 133 475, грн без ПДВ за контейнер за маршрутом Нінбо, Китай Гданськ, Польща. Транспортні витрати за перевезення за територією України: Гданськ, Польща Рава Руська, Україна 46 650,00 грн за контейнер.
Щодо наступного аргументу митниці, що надане платіжне доручення Swift від 28.11.2022 року містить посилання на контракт та інвойс №Н221009, що не відповідає інвойсу заявленому до митного оформлення №Н221227 та унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 6.1 Контракту Покупець здійснює оплату за поставлений товар за цим Контрактом прямим банківським переказом на рахунок Постачальника на підставі виставлених Постачальником рахунків (інвойсів). Банківські реквізити Постачальника зазначені у Контракті.
Пунктом 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Матеріали справи свідчать про те, що 25.06.2022 року SHAOXING LOTUS TEXTILES TRADING CO., LTD надало позивачеві комерційну пропозицію, в якій зазначено кількість, ціну товару, який оформлювався за ЕМД. 09.10.2022 року SHAOXING LOTUS TEXTILES TRADING CO., LTD виставило позивачу проформу інвойс №H221009 на суму 68 794,00 доларів США. 27.12.2022 року SHAOXING LOTUS TEXTILES TRADING CO., LTD виставило позивачу інвойс №H221227 на суму 69 343,08 доларів США.
Слід зазначити, що інвойс - це первинний документ у міжнародній торгівлі, який супроводжує вантаж на всьому шляху закордон. Його створює продавець та надсилає покупцю.
Проформа-інвойс - це попередній інвойс, існує для узгодження ціни, обсягу поставки тощо і тільки після його затвердження складається комерційний інвойс.У проформі - інвойсі зазначається обов`язок продавця товарів (виконавця послуг)поставити товари (надати послуги) покупцю за наперед обговореною ціною. Ціна послуг та перелік товарів у цьому виді інвойсу не є остаточним, та у подальшому може змінюватись.
Відмінність проформи-інвойсу полягає в тому, що деякі дані можуть бути не остаточними, та до нього ще можуть бути внесені зміни.
Згідно із рахунку проформи - інвойсу №H221009 від 09.10.2022 року умови оплати FOB Ningbo, умови оплати 20% депозит + 80% проти коносаменту.
На виконання умов проформи - інвойсу №H221009 від 09.10.2022 року позивач 28.11.2022 року сплатив 7420,00 дол. США та 22.12.2022 року сплатив 6400,00 дол.США.
При цьому, узгоджена сторонами в Специфікації № 11 від 09.10.2022 року складається з сум Проформи-інвойсу №H221009 від 09.10.2022 (68 794,00 дол. США).
Слід зазначити, що усі вищеперераховані документи надані позивачем під час митного оформлення товару містять посилання на Зовнішньоекономічний Контракт та на інвойси.
Також, чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи проформу-інвойс, додаткову угоду тощо.
Судом встановлено, що у наданих позивачем платіжних дорученнях SWIFT є посилання на зовнішньоекономічний контракт, а тому усі документи щодо оплати, які надані позивачем, стосуються товарів, наданих до митного оформлення.
Сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, які були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18.
Стосовно твердження відповідача, що позивачем недотримано умови оплати згідно специфікації №11 від 09.10.2022 року, які мали становити: 20% перед завантаженням та 80% здійснюється до дати заходження товару у порт.
Суд вказує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Також суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 року у справі №804/4680/16.
Отже, дотримання або недотримання умов оплати позивачем за товар не впливає на його митну вартість.
Отже, наведені у рішеннях доводи Львівської митниці не є належними для застосування резервного методу при визначенні митної вартості товарів та доказом неможливості застосування попередніх п`яти методів визначення митної вартості, відповідно до вимог Митного кодексу України.
За таких обставин, митницею не дотримано вимоги щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та вимог встановлених статтею 55 Митного кодексу України, щодо змісту рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року по справі №809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.
З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що декларантом подано всі наявні документи, які ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається митниця, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів
Декларантом включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, та транспортні витрати, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку контролюючого органу, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Суд зазначає, що обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 06.03.2019 у справі №809/278/17.
Суд зазначає, що зміст спірних рішень відповідача, які є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем не доведено належними доказами правомірність своїх рішень.

З урахуванням наведеного вище, оскаржуване рішення Львівської митниці про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім того, суд не вважає за необхідне приймати до уваги твердження відповідача про підстави залишення чинним оскаржуваного рішення, викладені в листі №7.4-2/15/13/7527 від 29.03.2023 року, так як вони не були покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення.

Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 12 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.

Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду 28.07.2023 року надано:

- копію договору про надання правничої допомоги №63 від 02.01.2019 року;

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги до договору №63 року від 03.03.2023 року;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3073 від 18.06.2016 року на ім`я ОСОБА_1 ;

- копію додаткової угоди №2 та №2/1 від 31.12.2020 року;

- копію додатку №16 до договору №63 року від 03 березня 2023 року;

- рахунок на оплату №340 від 14.07.2023 року на суму 12 000,00 грн.;

- платіжної інструкції №18973 від 27.07.2023 року на суму 12 000,00 грн.;

- звіт про надану правничу допомогу від 14.07.2023 року;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 14.07.2023 року.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву виклала свої заперечення проти відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000,00 грн., зазначивши наступне.

Митниця звертає увагу суду на те, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 року у справі №726/549/19.

У позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» зазначено про орієнтовний розрахунок витрат, які позивач може понести під час розгляду судового процесу 12 000,00 грн., які включають в себе повне супроводження справи у суді першої інстанції.

Відповідачем також наголошувалось, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є непідтвердженим та не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих робіт. Відсутність детального опису робіт та послуг не дає можливості упевнитись у обґрунтованості та співмірності наданих послуг у розмірі 12 000,00 грн. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000,00 грн.

Як вбачається із наданих позивачем документів, витрати на професійну правову допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 12 000,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням заперечень представника відповідача, суд вважає, що понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за можливе стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 6 000,00 грн.

Щодо стягнення з Львівської митниці понесених витрат на переклад перекладача у розмірі 4312,00 суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частини 5 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Разом з тим, частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Тобто, залучення перекладача до участі в адміністративному судочинстві здійснюється за ухвалою суду на підставі клопотання учасників справи або з ініціативи суду.

Для підтвердження понесених витрат на залучення перекладача представником позивача надано: рахунок на оплату №195 від 09.03.2023 року на суму 4312,00 грн. та платіжну інструкцію №148 від 10.03.2023 року.

Під час судового розгляду справи №160/13556/23 питання щодо залучення перекладача судом не вирішувалось, клопотання про залучення перекладача до суду не надходило, договору про залучення позивачем перекладача також не було надано.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача про стягнення витрат на переклад документів, пов`язаних з розглядом справи задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальність «БІЛТЕКС» (49051, м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, 11, ) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/800007/2 від 16.02.2023 року.

Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 171,57 грн.

Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про стягнення витрат на переклад документів, пов`язаних з розглядом справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко