Справа № 200/4177/23
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року Справа№200/4177/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2023 ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 про:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення з військової служби, солдата стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 згідно поданих рапортів від 07.06.2023 та 02.07.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт солдата стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 від 07.06.2023 та 02.07.2023, та звільнити його з військової служби.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.08.2023 представник позивача, з метою виконання вимог ухвали суду від 04.08.2023, надав до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2023 повторно витребувано у відповідача встановлені судом докази по справі.

11.09.2023 відповідач засобами електронного зв`язку через електрону пошту надав до суду докази по справі.

13.09.2023 відповідач засобами електронного зв`язку через електрону пошту надав до суду відзив на позовну заяву, який не підписано електронним цифровим підписом, у зв`язку з чим не приймається судом до уваги.

20.09.2023 відповідач засобами поштового зв`язку надав до суду відзив на позовну заяву.

Інші заяви та клопотання по розглядаємій справі не надходили.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і по теперішній час.

02.03.2022 опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 07.06.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та долучив до рапорту висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі лікарсько-консультативної комісії №238 від 06.06.2023 за формою первинної облікової документації №080-4/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407, а саме щодо батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та довідку ЛКК від комісії №238 від 06.06.2023 відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я є хронічно невиліковним хворим (тяжким) який самостійно не може пересуватися, самообслуговуватися, та потребує постійного стороннього догляду, та допомоги. 23.06.2023 позивача було повідомлено про те, що клопотання командира військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 про звільнення його у запас з лав Збройних сил України, призупинено до надання довідки медико-соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного нагляду за членами родини.

02.07.2023 позивач повторно звернувся із рапортом до відповідача, в якому просив звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та надав до рапорту вище наведений перелік необхідних документів. 09.07.2023 позивач був повідомлений військовою частиною НОМЕР_2 про надання додаткових документів з посиланням на Положення про медико-соціальну комісію, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 №1317, Постанову КМУ «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 року №413.

Крім того, позивач вважає, що надав відповідачу разом із рапортом висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, як передбачено законом, тобто, необхідні підтверджуючі документи, отриманні у встановленому порядку. Просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що 07.06.2023 позивач звернувся із рапортом в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та долучив до рапорту копію свідоцтва про народження, довідку ЛКК від комісії №238 від 06.06.2023, висновок №238 від 06.06.2023, копію паспорта батька. Зазначений рапорт було опрацьовано Військовою частиною НОМЕР_2 відповідно до вимог діючого законодавства, після чого 08.06.2023 направлено клопотання до командира направлено клопотання до командира Військової частини НОМЕР_4 про звільнення позивача з лав Збройних Сил України. Згідно відповіді командира Військової частини НОМЕР_4 від 23.06.2023 №2899 розгляд клопотання командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 №1374 про звільнення позивача призупинено до надання довідки медико-соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного нагляду за членами родини.

Крім того, відповідач зазначив, що для підтвердження необхідності стороннього догляду за своїм батьком, позивач мав надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії відповідно до Положення про медико-соціальну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 №413.

Також, відповідач наголосив, що позивач 02.07.2023 не звертався до відповідача із рапортом від 02.07.2023, та такий рапорт у відповідача відсутній.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 .

Позивач з 25.02.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №29 нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу призваних по мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 24.02.2022, призначених на посади наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 №28/дск, з 25.02.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, та вважати таким, що з 25.02.2022 прийняв справи та посаду, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з відповідним посадовим окладом рядовий ОСОБА_1 водій 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.11.2022 №337 нижчепойменованих військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу увільнено із займаної посади та призначено солдата ОСОБА_1 водія 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №83-РС від 16.11.2022 на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що з 22.11.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 11.07.1970 підтверджується, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги Курахівської міської ради» ЛКК №238 від 06.06.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я є хронічно невиліковним хворим (тяжким), який самостійно не може пересуватися, самообслуговуватися. Потребує постійного стороннього догляду, та допомоги.

06.06.2023 Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медичної допомоги Курахівської міської ради» згідно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено висновок №238 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі лікарсько-консультативної комісії, за формою первинної облікової документації №080-4/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407.

Згідно з актом Курахівської міської ради №5 від 06.06.2023 про засвідчення факту проживання особи/осіб за вказаною адресою на визначену дату станом на 24.02.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з актом Курахівської міської ради №6 від 06.06.2023 про обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкають разом батько ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду на підставі довідки ЛКК №238 від 06.06.2023. Зі слів сусідів, до 24.02.2022 допомогу та догляд надавав син ОСОБА_1 . На момент складання акту встановлено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за батьком, ОСОБА_2 . Побутові умови створені відповідно до діагнозу хворого.

07.06.2023 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортом (вх.№3146 від 07.06.2023), в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через зазначені сімейні обставини (поважні причини). До зазначеного рапорту позивач долучив довідку ЛКК від комісії №238 від 06.06.2023, копію свідоцтва про народження, висновок №238 від 06.06.2023, копію паспорта батька, що відповідачем не заперечується.

08.06.2023 командир Військової частини НОМЕР_2 листом вих.№1374 направив командиру Військової частини НОМЕР_4 клопотання, зокрема, про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» солдата ОСОБА_1 у зв`язку з необхідність здійснення постійного нагляду за хворим членом родини, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

23.06.2023 командир Військової частини НОМЕР_4 листом вих.№2899 повідомив командира Військової частини НОМЕР_2 , що його розгляд клопотання командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 №1374 про звільнення у запас з лав Збройних Сил України молодшого сержанта ОСОБА_3 і солдата ОСОБА_1 призупинено до надання довідки медико-соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного нагляду за членами родини.

30.06.2023 командир Військової частини НОМЕР_2 листом вих.№1951 повідомив позивача, що його рапорт від 07.06.2023 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком був опрацьований Військовою частиною НОМЕР_2 у відповідності до вимог діючого законодавства, після чого 08.06.2023 направлено клопотання до командира Військової частини НОМЕР_4 про звільнення позивача з лав Збройних Сил України. Проте, згідно відповіді командира Військової частини НОМЕР_4 від 23.06.2023 за №2899 розгляд клопотання командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 №1374 про звільнення позивача призупинено до надання довідки медико-соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного нагляду за членами родини.

01.07.2023 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортом (вх.№3443 від 01.07.2023), в якому, зокрема, просив додати до рапорта від 07.06.2023 акт №5 від 06.06.2023 про засвідчення факту проживання особи/осіб за вказаною адресою на визначену дату, акт №6 від 06.06.2023 про обстеження житлово-побутових умов. Також, зазначив, що у законодавстві України не передбачено обов`язкового надання довідки МСЕК, досить ЛКК №238. Просив розглянути якнайшвидше рапорт №1374, який було подано 08.06.2023.

09.07.2023 командир Військової частини НОМЕР_2 листом вих.№2025 повідомив позивача, зокрема, що рапорт №1374 від 08.06.2023 був опрацьований Військовою частиною НОМЕР_2 відповідно до вимог діючого законодавства, після чого 08.06.2023 направлено клопотання до командира направлено клопотання до командира Військової частини НОМЕР_4 про звільнення позивача з лав Збройних Сил України. Згідно відповіді командира Військової частини НОМЕР_4 від 23.06.2023 №2899 розгляд клопотання командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 №1374 про звільнення позивача призупинено до надання довідки медико-соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного нагляду за членами родини.

Крім того, відповідач зазначив, що для підтвердження необхідності стороннього догляду за своїм батьком, позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії відповідно до Положення про медико-соціальну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 №413.

Відповідач вказав, що поданий позивачем разом із рапортом про звільнення висновок лікарсько-консультативної комісії №238 від 06.06.2023 та інші документи у вигляді актів про обстеження житлово-побутових умов та засвідчення факту проживання, не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Не погоджуючи із такою відповіддю відповідача, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Отже, спірним у цій справі є питання щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності через не звільнення позивача з військової служби згідно поданих ним рапортів від 07.06.2023 та 02.07.2023.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Військової частини НОМЕР_2 на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 . У той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач висловив своє бажання не продовжувати проходження військової служби та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІ, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, системний аналіз вищевказаної норми підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду, зокрема, за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. При цьому, вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від обов`язкового перебування військовослужбовця на обліку в управлінні соціального захисту для здійснення не на професійній основі догляду за особою, яка потребує постійного догляду, та необхідності надання одночасно двох підтверджуючих медичних висновків: медико-соціальної експертної комісії та лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги Курахівської міської ради» ЛКК №238 від 06.06.2023 батько позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я є хронічно невиліковним хворим (тяжким), який самостійно не може пересуватися, самообслуговуватися. Потребує постійного стороннього догляду, та допомоги.

З акту Курахівської міської ради №6 від 06.06.2023 про обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що фактично мешкають разом батько ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду на підставі довідки ЛКК №238 від 06.06.2023. Зі слів сусідів, до 24.02.2022 допомогу та догляд надавав син ОСОБА_1 . На момент складання акту встановлено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за батьком, ОСОБА_2 . Побутові умови створені відповідно до діагнозу хворого.

Також в матеріалах справи міститься акт Курахівської міської ради №5 від 06.06.2023 про засвідчення факту проживання особи/осіб за вказаною адресою на визначену дату відповідно до якого станом на 24.02.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

За приписами підпункту 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

З огляду на вищевказану норму законодавства, суд зазначає, що до компетенції відповідача належить розгляд питання щодо звільнення позивача, оскільки, у відповідності до пункту 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», позивач звернувся з відповідним рапортом до свого безпосереднього начальника, що відповідачем не заперечується.

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Суд враховує, що позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів. Крім того, на виконання підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ позивачем підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду на вищевикладене, суд критично ставиться до вимоги відповідача стосовно надання позивачем висновку медико-соціальної експертної комісії, оскільки, як зазначалось вище, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Також, суд не приймає як доказ по справі копію рапорту позивача від 02.07.2023 щодо повторного звернення до відповідача, в якому він просив звільнити його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки надана позивачем копія рапорту є розмитою та текст в ній нерозбірливим. Станом на день розгляду справи, ані позивач, ані його представник не надали до суду читаєму копію зазначеного рапорту.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 07.06.2023 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо неприйняття рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 07.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт від 07.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у рішенні.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції до квитанції № від 02.08.2023 позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно із частиною першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 4, 7-14, 19, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо неприйняття рішення за результатом розгляду рапорту від 07.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком.

Зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт від 07.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 06.10.2023.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Арестова