Справа № 520/19077/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 р. Справа № 520/19077/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.04.2023 №0-2023-UA0028556, видане ГУ ДПС у Харківській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 3555 грн 00 коп стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.04.2023 №0-2023-UA0028556, видане ГУ ДПС у Харківській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 47505 грн 72 коп стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2023-UA0028556 від 19.04.2023 та №0-2023-UA0028556 від 19.04.2023 є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем не було надано відповідачу достатніх документів, що підтверджували б наявність у позивача певної податкової пільги. Вказував, що відповідачем встановлено відсутність у позивача податкової пільги.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що підтримує викладену у позовній заяві позицію та просить позов задовольнити. Вказує, що позивачем надавалися до контролюючого органу необхідні документи, з яких можна встановити наявність у позивача податкової пільги.

Ухвалою суду від 25.09.2023 витребувано у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : докази використання у власній господарській діяльності об`єктів нерухомого майна, за якими нараховане податкове зобов`язання у 2021 році; форму 20 ОПП ФОП ОСОБА_1 за 2021 рік щодо використання у власній господарській діяльності об`єктів нерухомого майна, за якими нараховане податкове зобов`язання у 2021 році; письмове пояснення підстав знаходження інших суб`єктів господарювання в об`єктах нерухомості, що належать ФОП ОСОБА_1 , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням відповідних доказів.

Також, вказаною ухвалою витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України: форму 20 ОПП суб`єктів господарювання, які використовують нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; докази передавання в оренду, лізинг, позичку об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, надати до суду витребувані судом документи протягом десяти календарних днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем 29.09.2023 надано до суду копії документів, витребуваних судом.

Також, 02.10.2023 позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів подано до суду документи, витребувані судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та вказані заяви, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та здійснює підприємницьку діяльність за основним КВЕД - 33.12 "Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення".

Як вказується в позовній заяві, ФОП ОСОБА_1 володіє на праві власності будівлями промисловості, що використовуються ним за призначенням у господарській діяльності.

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтвами про право на спадщину за заповітом та договором купівлі-продажу нерухомого майна, які додано позивачем до позову, ФОП ОСОБА_1 належать на праві власності приміщення: нежитлова будівля «У-1»; нежитлова будівля «Н-2»; нежитлова будівля «Р-1»; нежитлова будівля «Т-1»; нежитлова будівля «С-1».

Як вказує позивач у позові, 08.07.2023 він отримав податкове повідомлення-рішення №0-2023-UA0028556 від 19.04.2023, видане ГУ ДПС у Харківській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 3555,00 грн, та податкове повідомлення-рішення №0-2023-UA0028556 від 19.04.2023, видане ГУ ДПС у Харківській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 47505,72 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Харківській області №0-2023-UA0028556 від 19.04.2023 та №0-2023-UA0028556 від 19.04.2023, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості..

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).

У відповідності до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування:

а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради;

д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям з інвалідністю, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;

е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських об`єднань осіб з інвалідністю та їх підприємств;

и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;

ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;

л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14-1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі;

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості - не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа №806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.03.2020 по справі №280/5332/18.

Отже, у межах справи №820/3556/17 Верховний Суд виходив із того, що сама лише ознака належності об`єктів нерухомого майна до категорії виробничих будівель не звільняє приватну особу від виконання податкового обов`язку з оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У межах справи №280/5332/18 Верховним Судом був деталізований раніше сформульований правовий висновок в аспекті обов`язковості з`ясування обставин реального використання об`єкту нерухомого майна у власній господарській діяльності приватної особи - власника, оскільки протилежне тлумачення суперечить меті запровадження пільги - покращенню умов провадження господарської діяльності.

Передача власником об`єкту нерухомого майна у користування третіх сторонніх осіб також не здатна задовольнити цієї мети.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Додатковим підтвердженням правильності такого тлумачення є зміни, внесені до Податкового кодексу України Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 №466-IX, яким підпункт "є" підпункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено у наступній редакції: "Не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;".

Тобто, податкова пільга, передбачена п.п."є" п.п. 266.2.2 ст. 266 ПК України, застосовується за одночасної наявності декількох умов: 1) віднесення об`єкту нерухомості до будівлі промисловості (групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000); 2) використання такої будівлі промисловості за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання; 3) відсутність інформації про здачу таких будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів було подано до суду форму №20-ОПП "Повідомлення про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність".

З даного повідомлення судом встановлено, що в повідомленні ФОП ОСОБА_1 надає до контролюючого органу інформацію про належні йому нежитлові будівлі У-1, Т-1, Н-2.

У розділі 3 "Відомості про об`єкти оподаткування платника податків" Повідомлення у графі 9 "Стан об`єкта оподаткування" щодо будівлі У-1 вказується цифра 2 та 9, щодо будівлі Т-1 вказується цифра 2 та 9, щодо будівлі Н-2 вказується цифра 2 та 9.

Відповідно до пам`ятки для заповнення розділу 3 Повідомлення про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, вказується, що у графі 9 "Стан об`єкта оподаткування" цифра 2 зазначається щодо будівлі, яка експлуатується, а цифра 9 зазначається щодо будівлі, яка здається в оренду.

Отже, з наданої позивачем форми №20-ОПП "Повідомлення про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність", судом встановлено, що позивач в тому числі здає будівлі У-1, Т-1, Н-2 що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в оренду.

Окрім того, позивач надав до суду договір позички від 02.01.2020 та акт прийому-передачі приміщень за договором позички від 02.01.2020, укладені між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Д.М.-ГРУПП", згідно яких ФОП ОСОБА_1 відповідно до Договору позички від 02.01.2020 передав, а ТОВ "Д.М.-ГРУПП" прийняло у строкове безоплатне користування нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 112,5 кв.м.

Також, на підтвердження здійснення позивачем господарської діяльності, останнім було надано до суду копії договорів на разове технічне обслуговування, актів виконаних робіт, специфікацій тощо.

Разом з тим, з поданих позивачем документів не вбачається використання позивачем у своїй господарській діяльності нежитлових приміщень У-1, Т-1, Н-2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, аналізуючи надані позивачем копії договорів на разове технічне обслуговування, укладені з ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" від 25.01.2021 та від 18.06.2021, судом встановлено, що предметом таких договорів було виконання разового технічного обслуговування холодильного обладнання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також, у пункті 4.1 розділу 4 вказаних договорів зазначається, що роботи, визначені в договорі, проводяться за місцем розташування обладнання, тобто за адресою: Харківська обл., Харківський район, с. Темнівка, вул. Харківська, 3. Про виконання робіт за адресою: АДРЕСА_1 , у вказаних договорах не вказується.

До того, ж інші надані позивачем копії договорів про виконання певних послуг, актів прийому-передачі виконаних робіт тощо, не містять інформації, що виконання таких робіт проводиться у приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , або що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , будь-яким чином використовуються позивачем при виконанні певних робіт.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів використання ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що належні позивачу виробничі будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до форми 20-ОПП здаються позивачем в оренду іншим особам, тому такі будівлі промисловості є об`єктом оподаткування та не підпадають під приписи закону, згідно підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у позивача відсутня податкова пільга за підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, тому відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно вимог чинного законодавства, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин