Справа № 120/35/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

09 жовтня 2023 р. Справа № 120/35/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат та 3% річних

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат та 3% річних.

Ухвалою суду від 09.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві 10-денний строк, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з наданням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску, а також доказів сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

25.01.2023 року за вх.№3295/23 до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до сулу та квитанція про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 30.01.2023 року позовну заяву повернуто у зв`язку з порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом та відсутністю поважних причин такого пропуску.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року - без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року позивач оскаржив їх в касаційному порядку.

Так, за результатами розгляду касаційної скарги Верховним Судом 14.09.2023 року винесено постанову, якою таку скаргу задоволено. Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року скасовано, а справу №120/35/23 направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим адміністративним позовом є передчасними. Верховний Суд зауважив, що зважаючи на відкрите виконавче провадження, у контексті спірних правовідносин варто з`ясувати, хто буде належним відповідачем у цій справі, а також дійсну правову природу заявленого спору. В залежності від суті спірних правовідносин та кола учасників справи має бути вирішене і питання про доцільність (можливість) застосування строків позовної давності, визначених Цивільним кодексом України. Крім того, Верховний Суд, зважаючи на приписи ч. 5 ст. 21 КАС України, вказав на необхідності звернення уваги на те, що позивач не ставить одночасно питання, зокрема, про визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а просить адміністративний суд лише вирішити питання про стягнення на свою користь відшкодування моральної шкоди, інфляційних втрат і 3% річних, а тому слід надати правову оцінку юрисдикції цього спору.

02.10.2023 адміністративна справа №120/35/23 надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ознайомившись з матеріалами справи, зокрема, постановою Верховного Суду від 14.09.2023 року, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, першочергово суд з`ясовує питання поширення юрисдикції адміністративного суду на спірні правовідносини, а також, в разі наявності повноважень на розгляд такого спору, дотримання особою строку звернення до суду.

В межах даної позовної заяви позивачем заявлено позовну вимогу - про стягнення з військової частини НОМЕР_1 20 000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди, 14 096, 18 грн. інфляційних втрат та 2 810, 65 грн. 3 % річних.

Вирішуючи питання щодо наявності повноважень на розгляд зазначеної позовної вимоги в порядку адміністративного судочинства, суд керується наступними мотивами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.02.2021 року по справі № 520/17342/18 сформувала висновок щодо розгляду справ, в яких заявлені позовні вимоги стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат та 3% річних.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема, щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Враховуючи акцесорний характер, визначених ст. 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених нею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Щодо стягнення моральної шкоди, то Велика Палата Верховного Суду зазначила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом із цим за правилами ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз положень ч. 5 ст. 21 КАС України та ч. 1 ст. 19 КАС України у їх поєднані дозволяє виснувати, що юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема, публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

У випадку пред`явлення позову про відшкодування шкоди, у тому числі моральної, в іншому судовому проваджені такий спір підлягає розгляду за правилами цивільної або господарської юрисдикції, за виключенням випадку, якщо можливість об`єднання спорів у одне провадження в адміністративній юрисдикції не втрачена.

Велика Палата звертає увагу на те, що у справі (520/17342/18) позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням. А тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, Велика Палата дійшла висновку, що у цій справі (520/17342/18) між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України та про стягнення втрат частини соціальних виплат у зв`язку з несвоєчасною їх виплатою на підставі Закону України № 2050-III, з одночасним відшкодуванням моральної шкоди, а тому справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене суд зазначає, що навіть за відсутності заявлених позовних вимог про визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, однак із заявленням позовних вимог про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням, вимога про стягнення моральної шкоди розглядається у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на постанову Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі № 127/1752/20 за позовними вимогами, які є тотожними тим, що заявляються і в даній справі. Так у зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а ухвалою від 09.02.2022 року Верховний Суд передав справу для продовження розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду.

Таким чином, як вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 14 096, 18 грн. інфляційних втрат та 2 810, 65 грн. 3 % річних, так і вимога про стягнення 20 000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди, що заявлені в межах даної позовної заяви, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо належного відповідача, то суд зазначає, що позивач бажає стягнути вищевказані розміри відшкодування моральної шкоди, інфляційних втрат й трьох процентів річних з Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із невиконанням рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.02.2007 року у справі №2-а-835-2007.

Так, рішенням Замостянського районного суду міста Вінниці від 15.05.2007 року у справі №2-а-835-2007 з Військової частини НОМЕР_1 стягнуто на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію продовольчого пайка (набору продуктів харчування) за період з 11.03.2000 року по 31.12.2006 року в сумі 31172 грн. 50 коп.

Згідно виконавчого листа Замостянського районного суду м. Вінниця від 15.03.2007 року, виписаним у справі №2-а-835-2007, боржником є Військова частина НОМЕР_1 .

На підставі зазначеного виконавчого листа ДВС у Замостянському районі м. Вінниці винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2007 року.

Таким чином, відповідачем за позовними вимогами акцесорного характеру визначено суб`єкта владних повноважень, який був відповідачем і за основними позовними вимогами - Військову частину НОМЕР_1 .

На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі у суду відсутні підстави вважати, що позивач визначив в якості відповідача неналежного суб`єкта владних повноважень.

На переконання суду, ним досліджено питання юрисдикційної належності заявлених позовних вимог, а також питання належного відповідача,

Водночас, зважаючи на скасування Верховним Судом ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року, суд повторно надає оцінку дотриманню позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом в розрізі висновків, які зазначені вище.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 17.09.2020 року по справі № 640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 року по справі № 806/2321/16.

В межах обставин даної адміністративної справи, позивач зазначає, що відповідач, на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.02.2007 року по справі №2-а-835-2007, не здійснив виплату належним йому сум, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення з відповідача компенсації на відшкодування моральної шкоди, інфляційних витрат та трьох процентів річних.

До матеріалів позовної заяви додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2007 року, в якій відповідачу встановлено строк до 27.03.2007 року для добровільного виконання вищезазначеного рішення суду, однак, як вказує позивач, рішення суду досі залишається не виконаним.

Таким чином, позивач дізнався про порушення своїх прав з моменту невиконання відповідачем рішення суду, тобто з 27.03.2007 року. Натомість з даною позовною заявою позивач звернувся до суду більше ніж через 15 років.

Суд зазначає, що наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, згідно із ч. 1,2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з наданням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст. 19, 21 122, 123, 169, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 залишити без руху.

Запропонувати позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Маслоід Олена Степанівна