Справа № 302/1605/23
Суддя: Пухальський С. В.
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1605/23
Провадження №2-а/302/31/23
Категорія 140
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 смт. Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Куруц В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Міжгір`я Закарпатської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Сергій Іванович до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови про накладення про адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому представник просив визнати протиправними дії поліцейського СРПП відділення №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області сержанта поліції Тегзи Б. І. та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №268978 від 13.08.2023 та закрити справу за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених статтею 125 та частиною 1 статті 126 КУпАП, у зв?язку з відсутністю в діях притягуваного складів відповідних адміністративних правопорушень, оскільки вважав оскаржувану постанову винесену з порушенням, так як складена за відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 зазначених у ній правопорушень, а викладені в ній обставини не відповідають дійсності.

Зокрема, як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом LEXUS NX300 з реєстраційним номером НОМЕР_1 в зазначених у постанові час і місці, й відповідно, поліцейський не зупиняв його за кермом вказаного автомобіля та не пред`являв вимогу щодо необхідності надання посвідчення водія.

Ухвалою суду від 24.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.09.2023 через систему «Електронний суд» та 08.09.2023 засобами поштового зв?язку на адресу суду надійшов відзив на позов, яким відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Постанова, яка оскаржується позивачем у цій справі, за своїм змістом повністю відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів та містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою ВП №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області було встановлено подію, склад адміністративних правопорушень та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 та статтею 125 КУпАП. Дії працівника поліції щодо винесення оскаржуваної постанови є законними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 18-19, 23-26).

14.09.2023 представником позивача подано клопотання з проханням не брати до уваги відзив на позовну заяву, як такий, що поданий неповноважною особою (а.с. 31-32).

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступних висновків.

Як зазначалося вище, 07.09.2023 через систему «Електронний суд» та 08.09.2023 засобами поштового зв?язку на адресу суду надійшов відзив на позов, поданий ОСОБА_2 в інтересах Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Відповідно до статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Відзив на позов підписано Олексій В. В. з приміткою «самопредставництво згідно даних ЄДРПОУ».

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року №390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених статтею 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Відповідно до частини 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частини 4 статті 87 ЦК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр, Реєстр) (частина 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») .

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина 3 статті 9 Закону).

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд. Аналогічна правова позиція була викладено Верховним Судом в ухвалі від 03.02.2020 у справі №160/6823/19.

До відзиву на позов додано витяг з ЄДРПОУ на Відповідача, в якому відсутні дані про право Олексій В. В. представляти інтереси Відповідача у порядку самопредставництва (а.с. 27).

Інших доказів на підтвердження повноважень Олексій В. В. на вчинення будь-яких процесуальних дій у розумінні статті 59 КАС України до відзиву на позов також не додано.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги відзив із поданими до нього додатками, оскільки поданий особою, яка не має повноважень представляти інтереси Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

У відповідності з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 13.08.2023 серії БАД №268978, «13.08.2023 о 03 год. 49 хв., по вул. Шевченка в смт. Міжгір?я Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки LEXUS NX300 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та під час зупинки не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, а також не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги пунктів 2.1 (а), 9.9 (б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 126 та статтею 125 КУпАП» (а.с. 8).

В позовній заяві зазначено, що позивач не порушував Правил дорожнього руху, оскільки він не керував транспортним засобом й відповідно поліцейський не зупиняв його та не висував вимогу щодо пред?явлення посвідчення водія.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

При цьому, за змістом пункту 2.1 (а) Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Статтею 125 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

За змістом пункту 9.9 (б) у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскаржувана постанова серії БАД №268978 від 13.08.2023 не містить зазначення про докази, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 126, статтею 126 КУпАП, що мають бути зазначені в пункті 7 постанови, що є недоліком та свідчить про неналежну фіксацію працівником поліції факту вищевказаних правопорушень за наявності таких. При цьому, відповідачем не надано належних доказів, які б відтворили подію вказаних адміністративних правопорушень та встановили вину ОСОБА_1 у їх вчиненні поза розумним сумнівом.

До подання представником позивача клопотання щодо неприйнятності відзиву на позовну заяву, судом досліджено наданий відеозапис (а.с. 29), на якому відображається пред?явлення ОСОБА_1 працівнику поліції посвідчення водія. При цьому, відеозапис не відтворює обставин та способу зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 , що обумовлювало б обов?язок водія увімкнути аварійну світлову сигналізацію.

За змістом частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки вина позивача не доведена належними та допустимими доказами, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Позовна вимога про визнання протиправними дій поліцейського СРПП відділення №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області сержанта поліції Тегзи Б. І. задоволенню не підлягає, оскільки згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, встановлені законом умови їх реалізації. Юридичне значення в межах спірних правовідносин для позивача має постанова серії БАД №268978 від 13.08.2023, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, а не дії поліцейського щодо її складання.

Крім того, такий спосіб захисту не віднесений до вичерпного переліку спеціальних способів захисту в подібних категоріях справ, який наведено в частині 3 статті 286 КАС України. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн. (а.с. 1).

Оскільки позов задоволено частково, то на підставі частини 1 статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Закарпатській області на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору в розмірі 180,00 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №268978 від 13.08.2023 за статтею 125, частиною 1 статті 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення за статтею 125, частиною 1 статті 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Відмовити у задоволенні вимоги про визнання протиправними дій поліцейського СРПП відділення №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області сержанта поліції Тегзи Б. І.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , на відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 180,00 грн. (сто вісімдесят гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 06.10.2023.

Суддя Пухальський С. В.