Справа № 120/5356/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 жовтня 2023 р. Справа № 120/5356/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач 1) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 21.12.2022 № 65 протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком внаслідок не зарахування до загального страхового стажу період його роботи з 14.12.1983 по 02.07.1984. Окрім того, позивач вказує, що відповідно листа від 03.03.2023 ГУ ПФУ у Вінницькій області не враховано до його трудового стажу період роботи в Леухівському КСП з 16.05.1996 по 05.03.2000.

ОСОБА_1 звертає увагу, що будь-які порушення, допущені роботодавцем, при оформленні та веденні трудових книжок не можуть спричиняти для працівника наслідки у вигляді не включення періоду роботи до його стажу.

Позивач вважає рішенням відповідача 1 від 21.12.2022 № 65 протиправним та таким, що порушує її законні права та інтереси.

Ухвалою від 02.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того, вирішено витребувати у ГУ ПФУ в Чернігівській області та зобов`язано надати суду, у строк визначений для подання відзиву, всі належним чином засвідченні копії документів, які слугували підставою для прийняття рішення від 21.12.2022 № 65 та відомості щодо того, які періоди роботи позивача зараховано до його страхового стажу, зокрема, чи враховано період з 16.05.1996 по 05.03.2000.

Відзив на позовну заяву ГУ ПФУ в Чернігівській області не подало. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі доставлено відповідачу 1 в електронний кабінет 03.05.2023, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

23.05.2023 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ у Вінницькій області, за змістом якого представник відповідача 2 заперечує позовні вимоги. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років

За наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком ГУ ПФу в Чернігівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.12.2022 №65, з огляду на недостатність у позивача страхового стажу для призначення пенсії. Так, згідно трудової книжки НОМЕР_1 до трудового стажу не зарахований період роботи в Пуско - налагоджувальному управлінні треста Вінницькспецсільгоспмонтаж з 14.12.1983 по 02.07.1984, оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 до трудового стажу не зарахований період роботи в Леухівському колективному сільськогосподарському підприємстві з 16.05.1996 по 05.03.2000, оскільки відсутній запис про прийняття на роботу в дане підприємство з моменту його утворення - з 15.12.1992 (довідка про реорганізацію № 93.01-17 від 23.09.2021). Для зарахування вказаного періоду роботи до трудового стажу рекомендуємо надати довідку про заробітну плату (помісячно). Зараховано період роботи з січня 1993 року по листопад 1993 року, з лютого 1994 року по липень 1994 року, та вересень-жовтень, грудень 1994 року, лютий-червень, грудень 1995 року, лютий-травень 1996 року відповідно до наданої архівної довідки №422/01-13 від 22.09.2021.

ГУ ПФУ у Вінницькій області вважає, що оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено, що 15.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Подана позивачем заява про призначення пенсії передана за принципом екстериторіальності на розгляд до ГУ ПФУ в Чернігівській області.

За результатом розгляду поданих позивачем документів, відповідач 1 рішенням від 21.12.2022 №65 відмовив у призначенні пенсії за віком. За змістом рішення зазначено, що страховий стаж особи становить 20 років 3 місяці 13 днів. До страхвового стажу не зараховано період роботи з 14.12.1983 по 02.07.1984, оскільки в трудовій книжці виправлення в даті наказу про прийняття на роботу. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи, необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи та реорганізацію підприємства.

Про результати розгляду заяви від 15.12.2022 та прийняття ГУ ПФУ в Чернігівській області рішення від 21.12.2022 №65, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило позивача листом від 05.01.2023 №0200-0209-8/1227.

06.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою, у якій вказав, що у нього наявний страховий стаж понад 40 років, водночас відповідно до рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області його страховий стаж становить - 20 років 3 місяці 13 днів. З огляду на вищезазначене просив надати пояснення щодо того, які періоди його стажу не враховано.

Листом від 03.03.2023 №3085-1675/3-02/8-0200/23 відповідач 2 повідомив, що згідно трудової книжки позивача НОМЕР_1 (дата заповнення - 14.12.1983) до трудового стажу не зарахований період роботи в Пуско-налагоджувальному управлінні треста "Вінницькспецсільгоспмонтах" з 14.12.1983 по 02.07.1984, оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Для зарахування вказаного періоду роботи до трудового стажу необхідно надали уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію підприємства.

Окрім того, вказано, що згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 (дата заповнення - 15.05.1985) до трудового стажу не зарахований період роботи в Леухівському колективному сільськогосподарському підприємстві з 16.05.1996 по 05.03.2000, оскільки відсутній запис про прийняття на роботу в дане підприємство з моменту його утворення - з 15.12.1992 (довідка про реорганізацію № 93.01-17 від 23.09.2021).

Позивач вважає протиправним не врахування відповідачами до його стажу періодів роботи з 14.12.1983 по 02.07.1984 та з 16.05.1996 по 05.03.2000, тому за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України врегульовано, що права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені устатті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 вищезазначеного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, до 01.01.2004 відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно з законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

За змістом рішення від 21.12.2022 №65 відповідачем зазначено про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача з 14.12.1983 по 02.07.1984, оскільки в трудовй книжці наявне виправленні в даті наказу про прийняття на роботу.

З приводу зазначено, суд вказує, що статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника, а в разі відсутності трудової книжки або ж якщо в останній відсутні певні записи або вони є неточними, підтвердження трудового стажу здійснюється за допомогою інших даних та документів.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у спірний період роботи позивача регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно пункту 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 162).

Відповідно до п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Дослідивши копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме записи №2-3, судом встановлено, що дійсно запис №2 щодо прийняття позивача на роботу містить виправлення в частині зазначення дати наказу №130-к. Водночас, суд зазначає, що в результаті виправлення дату прийняття наказу вказано 14.12.1983, що відповідає даті прийняття позивача на роботу (14.02.1983).

При цьому, на переконання суду, відсутність номеру та дати наказу про звільнення або ж наявність виправлень у такому записі не може бути підставою для відмови особі в зарахуванні до її трудового стажу спірного періоду роботи та позбавлення позивача його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Отже, враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 21.12.2022 №65 є протиправним та підлягає скасуванню, а період роботи позивача з 14.12.1983 по 02.07.1984 підлягає зарахуванню до його трудового стажу.

Окрім того, судом встановлено, що до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії не зараховано період з 16.05.1996 по 05.03.2000 в Леухівському колективному сільськогосподарському підприємстві, про що зазначив відповідач 2 у листі від 03.03.2023 №3085-1675/3-02/8-0200/23.

Підставою для не врахування такого періоду роботи позивача стало те, що згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 (дата заповнення - 15.05.1985) відсутній запис про прийняття на роботу ОСОБА_1 в Леухівське колективне сільськогосподарське підприємство з моменту його утворення - з 15.12.1992 (довідка про реорганізацію № 93.01-17 від 23.09.2021).

Згідно з п. 2.14 Інструкції № 162, у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.

Із записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 вбачається, що з 01.10.1991 позивача прийнято в члени Леухівського СПЕП Іллінецького району Вінницької області (наказ №10 від 25.09.1991) та 05.03.2000 розраховано з членів Леухівського КСГП Іллінецького району Вінницької області (рішення загальних зборів №2 від 05.03.2000).

Відповідно до довідки Архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області № 93.01-17 від 23.09.2021, відповідно до протоколу №3 звітно-виборних зборів уповноважених членів колгоспу ім. Жовтневої революції с. Леухи Іллінецького району Вінницької області від 15.12.1992 колгосп ім. Жовтневої революції було реорганізовано в Леухівське колективне сільськогосподарське підприємство на правах пайової власності.

Окрім того, у довідці зазначено, що відповідно до п. 2.1 Статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій» с. Леухи Іллінецького району Вінницької області, підприємство створене шляхом реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства Леухівське та є його правонаступником.

Суд зазначає, що дійсно з моменту перейменування підприємства у трудову книжку позивача необхідно було внести відповідний запис, проте суд вважає, що не внесення до трудової книжки відомостей про перейменування роботодавця не може мати наслідком неврахування певного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи і ці записи є належними й допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо правомірності їх внесення не викликають.

При цьому суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо відсутності у трудовій книжці записів про зміну назви підприємства, на якому працював позивач, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Суд зауважує, що в силу приписів законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Також суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 при вирішенні справи № 677/277/17.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Відтак, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно з частиною 2 вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту третього цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, керуючись положеннями частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає можливим вийти за межі заявлених позовних вимог та з метою ефективного захисту порушених прав позивача визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 16.05.1996 по 05.03.2000.

З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає, що відповідачем 1 у рішенні від 21.12.2022 №65 визначено, що загальний страховий стаж позивача становить 20 років 3 місяці 13 днів, при необхідному страховому стажі 29 років.

Водночас, з урахуванням зарахованих судом до страхового стажу спірних періодів роботи, кількість загального страхового стажу позивача, на час звернення із заявою про призначення пенсії, є не достатньою для призначення пенсії за віком.

При цьому, судом надано оцінку всім періодам роботи обґрунтування щодо яких наведено у позовній заяві та які не зараховані до стажу ОСОБА_1 відповідно до рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 21.12.2022 №65 та відповідно до листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 03.03.2023 №3085-1675/З-02/8-0200/23.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені Законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів, позбавлений можливості встановити наявність у позивача права на призначення пенсії за віком (наявність визначеної законом кількості страхового стажу), тому позовна вимога зобов`язального характеру підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 14.12.1983 по 02.07.1984 та з 16.05.1996 по 05.03.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2022 про призначення пенсії за віком.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час, положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, то на переконання суду з відповідачів солідарно підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.12.2022 №65 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Вийти за межі позовних вимог. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 16.05.1996 по 0.03.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.12.1983 по 02.07.1984, з 16.05.1996 по 05.03.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2022 про призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 268,40 грн. (двісті шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 268,40 грн. (двісті шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ).

Рішення в повному обсязі сформовано: 09.10.2023.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна