Справа № 380/18087/22
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18087/22 пров. № А/857/13439/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Бедрій В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Клименко О.М.,

рішення постановлене за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 23.06.2023,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу в.о. начальника Львівської митниці О. Шахрая від 17.11.2022 за № 278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», стягнення судових витрат з відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ в.о начальника Львівської митниці О. Шахрая від 17 листопада 2022 року № 278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не виконано процесуального обов`язку доказування та не підтверджено належними й допустимими доказами правомірності оскарженого наказу.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Львівська митниця подала апеляційну скаргу. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у висновках п. 7.5. Акту про результати перевірки з окремих питань від 22.09.2022 № 7.4-19/21/148/121 встановлено, що митне оформлення транспортних засобів за митними деклараціями від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 здійснено головним державним інспектором ВМО № 4 митного поста «Городок» Львівської митниці Пічкуром Олександром Петровичем з порушення вимог частини першої статті 263 Митного кодексу України, що призвело до надання преференцій на суму 238978,78 грн.

Зазначене свідчить про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків. Відтак, зазначене стало підставою для відкриття дисциплінарного провадження щодо позивача, і відповідно притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Зазначає, що оскільки митні декларації від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 були подані раніше дати доставлення транспортних засобів в зону митного контролю, оформлення таких митних декларацій здійснено державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 з порушенням вимог частини першої статті 263 Митного кодексу України.

Також зазначає, що для здійснення митного контролю, за наведеними в акті перевірки митними деклараціями, декларантами подавалися попередні митні декларації, які згідно Класифікатору типів митних декларацій, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», є попередньою митною декларацією з обсягом даних, необхідних лише для пропуску товару через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення.

Вважає, що попередні декларації (типу ЕЕ) відповідно до п.1 ч. 3 ст. 259 Митного кодексу України містили лише відомості, достатні для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення. Митні декларації з обсягом даних, необхідних для випуску у митний режим (типу ЕА), декларантами не подавалися.

Звертає увагу, що недотримання позивачем вимог законодавства під час здійснення митного контролю та митного оформлення митних декларацій і є підставою для накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 згідно наказу в.о начальника Львівської митниці О. Шахрая від 17 листопада 2022 року № 278-дс.

Також зазначає, що пунктом 4 спірного наказу передбачено наступне: «Вважати даний наказ таким, що набирає чинності в перший робочий день, наступний за днем закінчення відпустки ОСОБА_1 ».

Так, наказом Львівської митниці від 08.09.2022 №650-вб «Про надання відпустки», ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 09 вересня 2022 року по 23 жовтня 2024 року.

Враховуючи викладене, оскаржуваний наказ Львівської митниці від 17.11.2022 №278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення» як станом на дату подання позовної заяви, так і станом на даний час не набрав чинності, отже права позивача таким не порушені.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

У судовому засіданні представник позивача та позивач заперечили щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Львівської митниці від 06.10.2022 №188-дс «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » порушено дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 на підставі доповідної записки заступника начальника Львівської митниці від 26.09.2022 №7.4-19/21/149.

Відповідно до наказу Львівської митниці від 26.08.2022 №129 «Про проведення перевірки» з окремих питань, із змінами внесеними наказами Львівської митниці від 09.09.2022 №141, від 15.09.2022 №146 проведено перевірку з окремих питань з метою з`ясування обставин можливого недотримання посадовими особами відділів митного оформлення Львівської митниці вимог законодавства України та нормативно-правових актів при здійсненні митного контролю та оформлення товарів, транспортних засобів, про що складено відповідний Акт про результати перевірки з окремих питань від 22.09.2022 №7.4-19/21/148/121 (далі - Акт перевірки).

В ході перевірки встановлено, що головним державним інспектором ВМО №4 митного поста «Городок» Львівської митниці за митними деклараціями від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 здійснено митне оформлення з порушення вимог частини першої статті 263 Митного кодексу України, що призвело до надання преференцій на суму 238978,78 грн. Зазначене свідчить про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків.

У висновках Акту перевірки вказано, що митне оформлення за митними деклараціями від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 здійснено, виходячи з того, що транспортні засоби доставлено в зону митного контролю 01.07.2022, що підтверджується перепустками, або за відсутності перепусток згідно даних ЄАІС Держмитслужби та суперечить вимогам статті 263 Кодексу.

Зазначені митні декларації мали бути відмовлені в митному оформленні по причині їх подання з порушенням вимог частини першої статті 263 Митного кодексу України. Митні декларації на транспортні засоби оформлені за вказаними в цьому пункті МД, мали бути подані до митного оформлення не раніше 01.07.2022 без звільнення від сплати митних платежів відповідно до норм Закону України від 24.03.2022 №2142-ХІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на періоді воєнного стану» з нарахування та сплатою митних платежів на загальних підставах згідно чинного на момент подання законодавства.

Вказані обставини слугували підставою для висновків про невиконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, передбачених п.3.1. посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок», та вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, що є дисциплінарним проступком, за вчинення якого, згідно з пунктом 2 частини першої, частини третьої статті 66 згаданого Закону, такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Наказом в.о. начальника Львівської митниці Шахрая О. від 17.11.2022 №278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення» до головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Вважаючи такий наказ відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII)

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною 6 вказаної статті.

Згідно вимог ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому згаданим Законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини 2 статті 65 згаданого Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Оскаржене рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани прийняте у зв`язку із вчиненням дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII, а саме: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Доводи відповідача полягають у тому, що митні декларації від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 подані з порушенням п. 1 ст. 263 МК України, державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці Пічкуром О.П. не здійснено ідентифікацію наявності транспортних засобів у зоні митного контролю, чим порушено вимоги п. 3 ч. 11 ст. 264 МК України, п. п. 4.4, 4.5, 4.9 розділу IV Наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», п. 2 ч. 1 ст. 292 МК України та п. 3.1 посадової інструкції державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Городок» Львівської митниці.

Вказані дії, на думку відповідача, призвели до надання преференції за кодом пільги 311 передбаченої Законом України від 24.03.2022 №2142-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» та, як наслідок, до неправомірного звільнення від сплати митних платежів на суму 238978,78 грн.

Зазначене, на думку відповідача, свідчить про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», за вчинення якого, згідно з положеннями п. 2 ч. ч. 1, 3 ст. 66 Закону України «Про державну службу» може бути оголошено догану.

Разом з тим, Законом України від 24.03.2022 №2142-IX, який набрав чинності 05.04.2022, «Про внесення змін до Податкового кодексу України (далі ПК України) та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» внесено зміни у розділі XX «Перехідні положення» ПК України, а саме, п. 69 підрозділу 10 доповнено підп. 69.24 такого змісту: «Тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб i більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту».

Також згаданим Законом 2142-ІХ, згідно з його Прикінцевими та перехідними положеннями, внесено зміни до Митного кодексу України (далі МК України)у розділі XXI Прикінцеві та перехідні положення доповнено, зокрема, п. 9-11 такого змісту: «Установити, що тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) звільняються від оподаткування ввізним митом: автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу».

01.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування від 21.06.2022 №2325-ІХ», згідно з яким внесено зміни до Податкового та Митного кодексів України відповідно до яких, зокрема з 01.07.2022 втратили чинність:

- п. 69.23 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, абзац 2 підп. 1 та підп. підп. 2 та 4 п. 911 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України;

- п. п. 69.24 та 69.25 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та абзаци 1, 3, 4 підп. І п. 911 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України.

Відтак, з 00:00 01.07.2022 вказані пільги не застосовуються, що не заперечується сторонами.

Як зазначалось вище, позивач здійснив митне оформлення транспортних засобів за митними деклараціями від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, поданих декларантами із застосуванням преференції за кодом пільги 311, встановленої «Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України» (наказ Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011) на підставі положень Закону №2142-ІХ.

Як передбачено ч. 3 ст. 1 МК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п. 2 ст. 544 МК України до завдань митних органів при здійсненні ними митної справи входить забезпечення виконання зобов`язань, передбачених міжнародними договорами України з питань митної справи, укладеними відповідно до закону.

Згідно з Міжнародною конвенцією про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18.05.1973, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», ними запроваджено стандартні правила, які є загальнообов`язковими та підлягають неухильному виконанню.

Згідно з п. 3.13. «Стандартне правило» у випадках, коли з причин, визнаних митною службою обґрунтованими, декларант не володіє всією необхідною для заповнення декларації на товари інформацією, дозволяється подача попередньої або неповної декларації на товари за умови, що вона містить дані, визнані митною службою необхідними, і що декларант приймає на себе зобов`язання щодо її повного заповнення у встановлений термін.

Як передбачено п. 3.23. «Стандартне правило» у випадках, коли національним законодавством встановлені терміни для подання декларації на товари, ці терміни повинні бути достатніми для того, щоб декларант мав можливість заповнити декларацію на товари та одержати необхідні підтверджуючі документи.

Відповідно до п. 3.14 «Стандартне правило» якщо митна служба реєструє попередню або неповну декларацію на товари, застосовувані до цих товарів заходи митно-тарифного регулювання не повинні відрізнятися від тих, які застосовувалися б у разі, якщо із самого початку була подана повна і належним чином заповнена декларація на товари.

Судом встановлено, що по всіх митних деклараціях, які оформлені позивачем, були подані попередні декларації в період дії Закону 2142-ІХ, а саме включно з 30.06.2022, а, відтак, з врахуванням п. 3.14 «Стандартного правила» Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18.05.1973, підлягають до застосування заходи митно-тарифного регулювання, які діяли на момент їх подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов`язаний: надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 МК України та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 461 «Про затвердження переліку товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів» при ввезені транспортних засобів на митну територію України, та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом забезпечення сплати митних платежів є обов`язковим.

Колегія суддів зазначає, що транспортні засоби, задекларовані за ЕМД від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, були пропущені через митний кордон України та оформлені у режим внутрішнього транзиту на підставі ЕПД без обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів, так як сума митних платежів на той момент становила 0 гривень 0 копійок. Тобто операція з ввезення товарів на митну територію України була розпочата 30.06.2022 в пункті пропуску.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 28.06.2023 по справі №160/11478/22. Зокрема, Верховний Суд вказав, що під ввезенням товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезенням товарів, транспортних засобів за межі митної території України Митний кодекс України має на увазі сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України. Статтею 74 МК України визначено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим (ч. 1 ст. 258 МК України). З наведеного висновується, що ввезення товару на митну територію України як операція, з якою в даному випадку законодавець пов`язує звільнення від обов`язку сплати митних платежів, не обмежується лише фактичним (фізичним) перетином товару через митний кордон України, натомість, така являє собою певний алгоритм дій, який складається з виконання низки необхідних митних формальностей.

Вимогами ч. 1 ст. 194 МК України встановлено, що у разі ввезення товарів на митну територію України декларант або уповноважена ним особа попередньо повідомляють митний орган, у зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, про намір ввезти ці товари.

Частина 2 цієї ж статті визначає, що попереднє повідомлення про намір ввезти товари на митну територію України здійснюється шляхом надання митному органу, в зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, попередньої митної декларації або іншого документа, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 259 МК України, попередня митна декларація (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 цього Кодексу) подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України.

Попередня митна декларація подається декларантом або уповноваженою ним особою митному органу, в зоні діяльності якого товари, транспортні засоби комерційного призначення будуть пред`явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 259 МК України попередня митна декларація повинна містити відомості, достатні ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення.

Як передбачено ч. 7 ст. 365 МК України митне оформлення товарів, ввезених на митну територію України громадянами, за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що підлягають державній реєстрації, здійснюється у будь-якому митному органі на всій митній території України з пред`явленням їх цьому органу.

При митному оформленні таких товарів подання попередньої митної декларації, доставка та пред`явлення цих товарів митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація, є обов`язковими.

Відповідно до ч. 13 ст. 259 МК України якщо попередня митна декларація містить лише відомості, достатні для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення їх доставки до митного органу призначення, або після оформлення попередньої митної декларації змінюються заходи нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, для випуску товарів декларантом або уповноваженою ним особою подається додаткова декларація.

Згідно вимог ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Як встановлено ч. 1 ст. 258 МК України, під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим.

Відповідно до ч. 14 ст. 259 МК України, попередня митна декларація разом з додатковою декларацією, поданою відповідно до частини тринадцятої цієї статті, становлять митну декларацію, заповнену в звичайному порядку.

Пунктом 6 статті 261 МК України передбачено, що додаткова декларація подається до відповідного митного органу, яким була оформлена відповідна попередня, тимчасова, спрощена або періодична митна декларація.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5, 8 ст. 264 МК України митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Дата та час подання митної декларації фіксується митним органом шляхом її реєстрації, у тому числі з використанням інформаційних технологій. Митний орган не має права відмовити в реєстрації митної декларації.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації.

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Як передбачено ч. 1 ст. 248 МК України в разі електронного декларування митне оформлення розпочинається з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ст. 248 МК України в разі електронного декларування митне оформлення розпочинається з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації. Для виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі здійснює: 1) отримання митних декларацій та їх реєстрацію; 2) визначення переліку митних формальностей, обов`язкових для виконання за митною декларацією, залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України та з урахуванням результатів аналізу ризиків; 3) визначення необхідності участі посадової особи митного органу у виконанні митних формальностей за митною декларацією; 4) призначення посадової особи митного органу для виконання митних формальностей за митною декларацією.

Пунктом 3.10 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 (далі - Порядок) передбачено, що перевірка ЕМД та ЕД і призначення посадової особи ПМО для виконання митних формальностей за відповідною МД проводяться з використанням АСМО в автоматичному режимі у порядку черговості їх надходження. АСМО в автоматичному режимі пересилає ЕМД та ЕД до відповідного ПМО митного органу для отримання посадовою особою ПМО, яка призначена для виконання митних формальностей за цією ЕМД.

Вимогами ч. 4 ст. 247 МК України передбачено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через територію України в митному режимі транзиту, здійснюється митним органом, у зоні діяльності якого починається транзитне переміщення. Оформлення митної декларації (у тому числі попередньої митної декларації) для переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення внутрішнім транзитом від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до митного органу, розташованого на митній території України, може також здійснюватися митним органом, у зоні діяльності якого закінчується таке транзитне переміщення.

Як визначено в п. 3.2 наказу Міністерства фінансів від 09.10.2012 № 1066 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень», після проведення у митному органі митного оформлення ПД або ЕПД електронна копія ПД або ЕПД в автоматичному режимі ставиться на контроль у відповідному програмно-інформаційному комплексі ЄАІС з моменту її надходження в ЄАІС.

Відповідач стверджує, що спірні митні декларації, які подавались для здійснення митного контролю разом із додатковими деклараціями, згідно з Класифікатором типів митних декларацій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», є попередніми митними деклараціями з обсягом даних, необхідних лише для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення.

Разом з тим, п. 1 ч. 3 ст. 259 МК України не встановлено обмежень щодо повноти відомостей достатніх для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення. Згаданою нормою встановлено мінімально необхідний - достатній обсяг відомостей. Виходячи із специфічності оформлюваного товару (транспортні засоби) та процедури отримання додаткових дозвільних документів, необхідних для митного оформлення (шляхом електронного листування) обсяг даних в попередній декларації та в додатковій декларації може бути ідентичним.

Як передбачено ч. ч. 13, 14 ст. 259 МК України попередня декларація разом із додатковою декларацією становлять митну декларацію, заповнену у звичайному порядку, а відтак, митна декларація, заповнена у звичайному порядку, містить обсяг відомостей, достатній для завершення митного оформлення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 261 МК України у разі подання відповідно до статей 259-260 цього Кодексу попередньої, тимчасової, спрощеної або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати митному органу додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою, спрощеною або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку. Строки подання регулюються вимогами, визначеними Митним кодексом України для оформлення попередньої, тимчасової та періодичної митної декларації залежно від того, до якої декларації подається додаткова декларація (ст. ст. 259 та 260 відповідно).

Разом з тим, згідно митних декларацій від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 та матеріалів справи, 30.06.2022 були подані попередні митні декларації, транспортні засоби були ввезені на митну територію України 30.06.2022, а крім того 30.06.2022 були подані додаткові митні декларації типу ІМ40ДЕ.

Як встановлено ч. 2 ст. 246 МК України, порядок при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

До таких відносяться Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, Порядок виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 № 1066, та Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657.

Разом з тим, у вказаних нормативних актах відсутні вимоги, заборони чи обмеження щодо строків та/або термінів подання додаткової митної декларації до попередньої митної декларації.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, а саме п. 1.12, якщо законами України та/або іншими нормативно-правовими актами з питань митної справи не передбачено інше, виконання митних формальностей за тимчасовою МД, періодичною МД, додатковою декларацією, письмовою заявою згідно з додатком 1 до Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450, здійснюється відповідно до цього Порядку з урахуванням необхідності виконання окремих митних формальностей залежно від типу МД, митного режиму, особливостей переміщення, установлених для окремих митних режимів, засобів та способів переміщення товарів; п. 1.13 - у разі якщо АСМО або посадовою особою митного органу за результатами здійснення контролю із застосуванням СУР не визначено необхідності участі у виконанні митних формальностей щодо товарів і транспортних засобів комерційного призначення посадової особи митного органу, такі митні формальності може виконувати АСМО в автоматичному режимі.

ЕМД - електронна митна декларація

МД - митна декларація на бланку ЄАД, що подається митному органу на паперовому носії або у вигляді електронного документа (у тому числі митна декларація, заповнена у звичайному порядку, попередня митна декларація, тимчасова митна декларація, періодична митна декларація, додаткова декларація);

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, а саме п. 2.1, для здійснення митного оформлення товарів Декларант подає до ПМО МД, заповнену згідно з обраним митним режимом, її електронну копію (у разі подання МД на паперовому носії), рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та у випадках, встановлених Кодексом, ДМВ.

Згідно вимог наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, а саме п. 3.9, ЕМД та ЕД формуються Декларантом відповідно до законодавства України. ЕМД та ЕД передаються за допомогою засобів інформаційних технологій у складі електронного повідомлення, засвідченого КЕП Декларанта, з електронної адреси, визначеної для передавання таких електронних документів митним органам і отримання зворотної інформації від митних органів, на електронну адресу, визначену митним органом для одержання таких повідомлень.

Як передбачено п. 3.10 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, перевірка ЕМД та ЕД, визначення необхідності участі у виконанні митних формальностей посадової особи митного органу та її призначення для виконання митних формальностей за відповідною МД проводяться з використанням АСМО в автоматичному режимі у порядку черговості їх надходження. АСМО в автоматичному режимі пересилає ЕМД та ЕД до відповідного ПМО митного органу для отримання посадовою особою ПМО, яка призначена для виконання митних формальностей за цією ЕМД.

Відповідно до п. 5.2 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, у разі подання Декларантом електронної попередньої МД, якщо АСМО за результатами здійснення контролю із застосуванням АСУР не визначено необхідності участі у виконанні митних формальностей щодо товарів і транспортних засобів комерційного призначення посадової особи митного органу, її реєстрація, перевірка, прийняття для оформлення та постановка на контроль в ЄАІС митних органів України здійснюються згідно з частиною першою статті 247 Кодексу цілодобово в автоматичному режимі за допомогою АСМО.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України №1066, МД - митна декларація, складена на бланку єдиного адміністративного документа або із використанням іншої форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій», що подається митному органу Декларантом на паперовому носії або у вигляді електронного документа; митниця оформлення - митний орган, посадовими особами якого здійснено випуск товару у відповідний митний режим.

Згідно п. 1.5. наказу Міністерства фінансів України №1066 виконання митних формальностей при здійсненні контролю за транзитним перевезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється на підставі документів контролю за переміщенням товарів (далі - ДКПТ); п. 1.6. - контроль за переміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які перевозяться у митному режимі транзиту до митниці призначення, здійснюється митницею відправлення.

Як передбачено п. 3.1 наказу Міністерства фінансів України №1066 для здійснення контролю за переміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що ввозяться на митну територію України (незалежно від того здійснюватиметься транзитне переміщення товарів чи випуск товарів у відповідний митний режим відбуватиметься безпосередньо у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України) юридичними або фізичними особами незалежно від виду транспорту у:

1) вантажних відправленнях;

2) супроводжуваному багажі;

3) несупроводжуваному багажі;

4) ручній поклажі,

як ДКПТ може використовуватися попередня митна декларація (далі - ПД), подана до митного органу на паперовому носії або у формі електронного документа (далі - ЕПД).

Згідно пунктів 3.2, 3.4, 3.5, 3.8, 3.15, 3.17 наказу Міністерства фінансів України №1066 після проведення у митному органі митного оформлення ПД або ЕПД електронна копія ПД або ЕПД в автоматичному режимі ставиться на контроль у відповідному програмно-інформаційному комплексі ЄАІС з моменту її надходження в ЄАІС.

Під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає в пункті пропуску посадовій особі митниці відправлення документи та відомості, передбачені статтею 335 Митного кодексу України.

Переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України здійснюється після перевірки посадовою особою митниці відправлення наявності електронної копії ПД або ЕПД в ЄАІС. Перевірка здійснюється шляхом запиту до ЄАІС за номером ПД або ЕПД та встановлення відповідності інформації, що міститься у поданих товаросупровідних (товаротранспортних) документах, відомостям, заявленим в електронній копії ПД або ЕПД.

Невідкладно після виконання процедур митного контролю та перевірки внесених даних, зазначених у пункті 3.7 цього розділу, посадова особа митниці відправлення: вносить до ЄАІС інформацію про пропуск (дату та час перетину кордону).

Наявність в ЄАІС відмітки про прибуття є підставою для зняття з контролю за переміщенням у митниці відправлення зазначених у витягу з електронної копії ПД або ЕПД товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

Інформація про завершення митного оформлення товарів (частини товарів), заявлених за ПД або ЕПД у відповідний митний режим за додатковою декларацією (митною декларацією, заявою щодо митного оформлення товарів без застосування митної декларації), невідкладно передається посадовою особою митниці призначення, яка проводила це оформлення, до ЄАІС.

Обов`язковою умовою контролю за повнотою декларування товарів є наявність номера цієї ПД або ЕПД у графі 40 додаткової декларації, в інших випадках номер ДКПТ зазначається в графі 44 відповідної митної декларації.

ПД або ЕПД та додаткова декларація (митна декларація або інший документ, який її замінює) обов`язково повинні бути оформлені одним митним органом.

Слід зазначити, що у всіх попередніх деклараціях митницею призначення визначена Львівська митниця, в зоні діяльності якої і були проведені митні формальності.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Митна декларація та інші документи, подання яких митним органам передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Формат митних декларацій, що подаються як електронні документи, базується на міжнародних стандартах електронного обміну даними.

Судом встановлено, що декларування здійснювалось за допомогою електронних митних декларацій.

Форми письмового декларування передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій» (далі Постанова № 450), п. 8 якої встановлює, що під час переміщення (пересилання) товарів через митний кордон України громадянами митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа заповнюється у разі, коли такі товари відповідно до Митного кодексу України та цього Положення декларуються з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також для декларування товарів (у тому числі транспортних засобів особистого користування), що ввозяться на митну територію України і підлягають державній реєстрації відповідно до законодавства.

Згідно вимог пунктів 11, 12, 13, 15, 16 Постанови № 450, митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа подається разом з її електронною копією. Інформація, внесена декларантом до електронної копії митної декларації, повинна відповідати інформації, внесеній декларантом до оригіналу на паперовому носії, за винятком тієї інформації, яка в установленому порядку вноситься тільки до електронної копії.

Електронна митна декларація складається з полів електронного документа, що відповідають формам митних декларацій на паперовому носії, та засвідчується електронним цифровим підписом особи, яка її склала.

Формат електронної копії митної декларації на паперовому носії, електронної митної декларації, інших електронних документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення, кодування символів, засоби пересилання визначаються Держмитслужбою з оприлюдненням вiдповiдної iнформацiї на веб-сайтi Держмитслужби.

Під час здійснення митного оформлення товарів із застосуванням митних декларацій на бланку єдиного адмiнiстративного документа факт виконання окремих митних формальностей підтверджується шляхом внесення посадовою особою митного органу, яка виконала таку формальність, за допомогою автоматизованої системи митного оформлення відповідної відмітки до електронної митної декларації або електронної копії митної декларації, поданої на паперовому носії.

Митна декларація на паперовому носiї вважається оформленою за наявностi на всiх її аркушах вiдбитка особистої номерної печатки посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення.

Електронна митна декларація вважається оформленою за наявностi внесеної до неї посадовою особою митного органу, яка завершила митне оформлення, за допомогою автоматизованої системи митного оформлення вiдмiтки про завершення митного оформлення та засвідчення такої декларації електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення. Оформлена електронна митна декларація за допомогою автоматизованої системи митного оформлення перетворюється у вiзуальну форму, придатну для сприйняття її змісту людиною, у форматi, що унеможливлює у подальшому внесення змін до неї, засвідчується електронним цифровим пiдписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення, та надсилається декларанту або уповноваженій ним особі.

Як вже зазначалось вище, Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 (далі Порядок №631).

Відповідно до розділу ІІ п. 2.1 Порядку №631 для здійснення митного оформлення товарів Декларант подає до ПМО МД, заповнену згідно з обраним митним режимом, її електронну копію (у разі подання МД на паперовому носії), рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та у випадках, встановлених Кодексом, ДМВ.

Після прийняття МД для митного оформлення у разі подання МД на паперовому носії необхідність подання документів, зазначених в графі 44 МД, визначається посадовою особою ПМО під час виконання митних формальностей, встановлених підпунктами 4.5.5 - 4.5.10 пункту 4.5 розділу IV цього Порядку.

Інформація про необхідність подання документів, зазначених в графі 44 МД, вноситься посадовою особою, що здійснює відповідну митну формальність, до розділу IV інформаційного аркуша, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку (далі - Інформаційний аркуш), із зазначенням коду документа, посади, прізвища, ініціалів, дати та часу встановлення вимоги, та засвідчується особистим підписом посадової особи.

Інформація про ознайомлення з вимогою надання документів вноситься Декларантом до розділу IV Інформаційного аркуша.

У разі виконання митних формальностей посадовими особами підрозділу митних компетенцій іншої митниці та необхідності подання оригіналів документів або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів, зазначених у графі 44 МД, інформація про необхідність подання документів, зазначених у графі 44 МД, надсилається за допомогою АСМО посадовій особі митного органу, якому подано МД та пред`явлено товари, транспортні засоби комерційного призначення. Така посадова особа вносить відповідну інформацію до розділу IV Інформаційного аркуша.

Декларант після отримання повідомлення про вимогу надання оригіналів документів або засвідчених в установленому порядку їх копій надає документи безпосередньо до підрозділу митних компетенцій іншої митниці або до митного органу, якому подано МД та пред`явлено товари, транспортні засоби комерційного призначення.

У разі здійснення митного оформлення товарів за ЕМД інформація про необхідність подання сканованих копій документів, зазначених в графі 44 ЕМД, надсилається Декларанту електронним повідомленням, засвідченим КЕП посадової особи митного органу, на вимогу якої здійснюється витребування відповідних документів, у тому числі посадової особи підрозділу митних компетенцій (п. 2.2).

Відповідно до розділу ІІ п. 2.3 Порядку №631 у разі здійснення митного оформлення товарів за ЕМД інформація про необхідність подання додаткових документів чи відомостей про зовнішньоекономічну операцію або характеристики товару згідно з Кодексом надсилається Декларанту електронним повідомленням, засвідченим КЕП посадової особи митного органу, на вимогу якої здійснюється витребування відповідних документів, у тому числі посадової особи підрозділу митних компетенцій.

З аналізу вказаних вище норм слід дійти висновку, що митна декларація та електронна митна декларація мають однакову юридичну силу, проте законодавець розмежовує вимоги щодо їх подання митному органу, а також розрізняє виконання митним органом митних формальностей при здійсненні митного оформлення декларації в залежності від її форми.

Тобто, виходячи з норм ст. ст. 248, 255 МК України митне оформлення товару може розпочатись з моменту автоматичного отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації, її автоматичної реєстрації автоматизованою системою митного оформлення та призначення посадової особи митного органу для виконання митних формальностей за митною декларацією. Після цього розпочате митне оформлення завершується в найкоротший можливий строк, але не більше ніж чотири робочих години з моменту пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу. Відповідно пред`явлення товарів може відбуватись після початку митного оформлення (подання митної декларації) та до його завершення.

Згідно пункту 1.8 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631-у разі виникнення затримки у виконанні відповідної митної формальності посадова особа митного органу, яка виконує цю митну формальність, вносить відповідну відмітку про затримку до автоматизованої системи митного оформлення.

Так, після отримання, з використанням автоматизованої системи митного оформлення в автоматичному режимі у порядку їх черговості надходження, вказані вище електронні митні декларації (додаткові декларації) були прийняті до митного оформлення та до них декларантами були подані заяви на затримки у митному оформленні у зв`язку з бажанням декларанта подати додаткові документи, у зв`язку з чим по цих деклараціях було проставлено відповідні відмітки про затримку до автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор», після чого позивач не здійснював митних формальностей по цих деклараціях до отримання від декларанта всіх необхідних документів та завершення затримки в митному оформленні.

Таким чином, після отримання від декларанта всіх необхідних документів і відомостей, передбачених Митним кодексом України, позивачем було знято затримку в митному оформленні, проведено всі необхідні митні формальності, проставлено необхідні відмітки в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби (зокрема щодо умовного завершення переміщення), автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та завершено митне оформлення.

Відтак, проаналізувавши наявні документи подані разом з ДМД та отримання від декларанта всіх необхідних документів і відомостей, передбачених Митним кодексом України, інспектором, на думку суду, було правомірно здійснено митне оформлення із застосуванням преференцій, які діяли на момент подання попередньої декларації, ввезення та початку митного оформлення транспортного засобу, що відповідає ч. 1 ст. 3 МК України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

Передчасна зміна норми з питань оподаткування встановлює більш обтяжливі для платника податків правила поведінки, то ця норма не підлягає застосуванню для визначення обсягу прав та обов`язків платників податків у конкретній ситуації. І навпаки, більш сприятлива для платника норма, хоча й запроваджена без урахування застережень, передбачених ст. 4 Податкового кодексу України та ст. 27 Бюджетного кодексу України, повинна застосовуватися.

При одночасному регулюванні спірних правовідносин положеннями Закону України №2142-ІХ та положеннями Закону України №2325-ІХ, які по різному встановлюють податки за розмитнення автомобілів та звільнення від сплати податків на розмитнення, застосуванню підлягають положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» від 24.03.2022 №2142-ІХ, які є більш сприятливими для платника податків.

Висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає ч. 4 ст. 3 МК України, яка передбачає, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Крім того, в постанові від 28.06.2023 по справі №160/11478/22 Верховний Суд зазначає, що частини третя та четверта статті, про яку мовиться, звучать наступним чином: норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. У разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Таким чином, безспірним по всіх митних деклараціях є факт подання попередніх декларацій включно з 30.06.2022, ввезення транспортних засобів на територію України 30.06.2022, подання додаткових митних декларацій 30.06.2022 під час дії Закону України №2142-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування», який підлягав до застосування при митному оформленні транспортних засобів, які оформлялись за спірними деклараціями.

Щодо твердження відповідача про необхідність відмови у прийнятті митної декларації на підставі п. 3 ч. 11 ст. 264 МК України та п. 4.4 розділу IV Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, то слід зазначити, що у даному випадку подавались електронні митні декларації. Відмова в прийнятті електронної митної декларації може відбутись тільки на підставі п. 2 ч. 11 ст. 264 МК України та ч. 2 п. 4.4 розділу IV Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, а саме: ЕМД не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів.

Разом з тим, дослідивши докази відповідача (дисциплінарну справу), а саме протоколи виконання митних процедур під час оформлення МД від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, суд дійшов висновку, що фактично позивач не мав підстав відмовити у прийнятті митних декларацій до митного оформлення.

Відтак, ч. 11 ст. 264 МК України передбачає, що митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що і не заперечувалось відповідачем, що декларації від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 є електронними митними деклараціями.

З урахуванням наведеного, відмовляти у прийнятті електронної митної декларації позивач міг лише в тому випадку, коли вона не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного ст. 255 МК України для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 МК України.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до згаданого Порядку.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного ст. 255 МК України для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Відповідач посилається на недотримання позивачем ч. 1 ст. 263 МК України (строки декларування), яка передбачає, що митна декларація подається митному органу, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставлення цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу.

Проте, ч. 8 вказаної ст. 263 МК України передбачено, що декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення може здійснюватися до прибуття їх на митну територію України або до митного органу призначення згідно з порядком та умовами, визначеними статтею 259 згаданого Кодексу.

Попередні митні декларації відповідно до інформації міститься в графі А «Митний орган відправлення/експортування/призначення», оформлена митним органом UA209200, згідно з Класифікатором Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.11.2019 №495, коду UA209200 відповідає Львівська митниця, а відтак, транспортні засоби прибули на Львівську митницю.

Відповідно до ч. 6 ст. 263 МК України для продовження строків пред`явлення або декларування митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення власник або уповноважена ним особа звертається до митного органу з письмовою заявою, у тому числі в електронній формі. До заяви додаються відповідні документи, які підтверджують обставини та події, зазначені у частині четвертій згаданої статті.

Стаття 263 МК України встановлює саме строки декларування: певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Водночас, декларант не обмежений у праві подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України і до спливу 10 днів після доставки у відповідний митний орган.

З урахуванням викладеного, з огляду на подання декларантом 30.06.2022 додаткових митних декларацій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для складання позивачем картки відмови у митному оформленні за митними деклараціями від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012.

Також слід зазначити, що якщо передчасна зміна норми з питань оподаткування встановлює більш обтяжливі для платника податків правила поведінки, то ця норма не підлягає застосуванню для визначення обсягу прав та обов`язків платників податків у конкретній ситуації. І навпаки, більш сприятлива для платника норма, хоча й запроваджена без урахування застережень, передбачених ст. 4 Податкового кодексу України та ст. 27 Бюджетного кодексу України, повинна застосовуватися.

Крім того, як вже зазначалось вище, згідно з нормою ч. 4 ст. 3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і па користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду про подання декларантами попередніх митних декларацій включно з 30.06.2022, ввезення транспортних засобів на територію України 30.06.2022, подання додаткових митних декларацій 30.06.2022 під час дії Закону України №2142-IX, свідчить про необхідність застосування положень вказаного закону при митному оформленні товару за вищезазначеними митними деклараціями.

Суд враховує, що жодних роз`яснень, вказівок щодо дій інспекторів щодо алгоритму дій за такими транспортними засобами керівництво ДМС України не надавало та зазначає, що відповідачем не враховано норми Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція, дата набрання чинності для України 15.09.2011) (3.13. Стандартне правило, 3.23. Стандартне правило, 3.14 Стандартне правило).

Строк, встановлений ч. 1 ст. 263 МК України, визначає момент після якого, у разі не подання митної декларації митні органи зобов`язані вчинити певні дії (поміщення товарів на склад тимчасового зберігання чи на склад митного органу). В той же час декларант має право подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України і до спливу 10 днів після доставки у відповідний митний орган.

Разом з тим норма вказаної статті визначає, що митну декларацію можна подати тільки митному органу, який має право здійснювати митне оформлення товару. Тобто виключає можливість подачі митної декларації до митних органів, що наділені правом здійснення виключно митного контролю, або досліджень, або такого, що виконує адміністративну функцію (наприклад Центральний апарат Держмитслужби, Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (СЛЕД)).

З урахуванням викладеного, вірним є висновок суду про правомірність дій позивача при митному оформленні декларацій від 30.06.2022 №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, які вчинені з дотриманням митного законодавства України, зокрема вимог Закону №2142-IX від 24.03.2022, та відсутність підстав для відмови у митному оформленні товару.

Крім того колегія суддів враховує, що у пунктах 70-71 рішення «Рисовський проти України» (заява №29979/04) ЄСПЛ, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначаючи, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009).

З огляду на викладене, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань, йдеться в пункті 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя», ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань.

У справі «Новік проти України» (заява №48068/06) ЄСПЛ зазначив, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовних орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта, адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Таким чином, при митному оформленні товару за спірними деклараціями від 30.06.2022 позивач був обмежений строком, встановленим ст. 255 МК України, та діяв при відсутності будь-яких роз`яснень. При цьому керувався у своїй роботі нормами Кіотської конвенції, ст. ст. 248, 255 МК України, і як і всі інші працівники ВМО №2, ВМО №4 митного поста «Городок» Львівської митниці, які проводили такі оформлення, що підтверджується актом перевірки від 22.09.2022.

Таким чином, позивач діяв з дотриманням вимог Порядку №1066, а тому, висновок відповідача про необхідність застосування до нього дисциплінарного стягнення є помилковим.

Як встановлено ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Таким чином, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення (ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника, тощо).

Разом з тим, як вірно зазначив суд, відповідач не довів, що в діях позивача при здійсненні митних формальностей містилися ознаки суб`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, а саме вини.

Відповідач, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення, зокрема виходив з того, що вчинення позивачем протиправних дій при здійсненні митних формальностей призвело до зменшення надходжень до державного бюджету.

Судом встановлено, що транспортні засоби випущені у вільний обіг. Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували винесення податкових повідомлень-рішень щодо донарахування несплачених платежів за такими транспортними засобами.

З урахуванням викладеного, за наслідками розгляду справи суд дійшов вірного висновку, що приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач не врахував усі дійсні обставини справи при проведенні дисциплінарного провадження, результати якого стали підставою для видання оскарженого наказу. Як наслідок відповідач дійшов помилкового висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, і відповідно про наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про протиправність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі наказу в.о. начальника Львівської митниці О. Шахрая від 17.11.2022 за № 278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», а тому такий є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про те, що спірний наказ набирає чинності в перший робочий день, наступний за днем закінчення відпустки позивача по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, наданої наказом Львівської митниці від 08.09.2022 №650-вб «Про надання відпустки», то такі не заслуговують на увагу, оскільки згідно Протоколу про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеного 18.11.2022 о 14:36 год., спірний наказ надіслано на електронну пошту позивача для ознайомлення. Відтак, такий безсумнівно породжує певні правові наслідки для позивача під час проходження державної служби.

Крім того, судом вірно зазначено, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

При цьому, судом також враховано позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; від 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; від 09.12.1994; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року у справі № 380/18087/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 05.10.2023.