Справа № 520/9601/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 р. Справа № 520/9601/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 08.06.23 по справі № 520/9601/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст.382 КАС України, в якій просив суд:

- встановити судовий контроль шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (боржника) Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м.Харків, 61022) подати звіт про виконання судового рішення у справі № 520/9601/21 від 31.08.2021, встановити відповідний строк для цього (7 робочих днів);

- постановити відповідну ухвалу про встановлення судового контролю у справі №520/9601/21 від 31.08.2021, та направити її для виконання суб`єкту владних повноважень (боржнику) Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м.Харків, 61022).

В обґрунтування вказаної заяви зазначив про протиправність дій відповідача, які полягають у здійсненні розрахунку пенсії позивача на власний розсуд, без урахування відомостей довідки Офісу Генерального прокурора № 21-152зп від 21.02.2021 про складові заробітної плати/грошового забезпечення позивача та висновків, викладених у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21, що свідчить про порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та прямо вказує на умисне невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21.

Крім того зазначив, що обчислення пенсії не у відповідності до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21 підтверджено висновком економічного дослідження експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», доданим до заяви.

Про тривале невиконання суб`єктом владних повноважень рішення суду також свідчить інформація з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відповідно до якої 17.08.2022 відкрито ВП № 69662259 та станом на момент подання заяви в порядку ст. 382 КАС України жодних змін стану виконавчого провадження не відбулося.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 по справі № 520/9601/21 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по адміністративній справі № 520/9601/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду 08 червня 2023 року у справі № 520/9601/21 повністю і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.382 КАС України щодо надання звіту про виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги послався на правову позицію, викладену у заяві про встановлення судового контролю, щодо невиконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21 та протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в обчисленні пенсії не у відповідності до висновків зазначеного рішення суду.

Зауважив, що невиконання судового рішення в адміністративній справі протягом майже 2 років викликає обґрунтоване побоювання, що рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним суб`єктом владних повноважень Пенсійним фондом України, у майбутньому.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 по справі № 520/9601/21.

В обґрунтування відзиву зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 по справі № 520/9601/21 позивачу здійснено належне обчислення та нарахування розміру пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII без обмеження граничного розміру пенсії за вислугу років. Доплата за період з 06.10.2020 по 28.02.2023 складає 289301,33 грн та буде виплачена при надходженні відповідного фінансування.

Для вирішення питання виплати заборгованості пенсійної виплати за рахунок коштів Державного бюджету, дані про зазначену заборгованість було внесено в електронний реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за № 1189/32641.

У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив позивач просив апеляційну задовольнити та наполягав, що відповідач навмисно неправильно трактує зміст резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21. Так, пенсійним органом не вчинено до цього часу дій щодо обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років, на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697Л/ІІ з урахуванням відомостей довідки Офісу Генерального прокурора № 21-152зп від 25.02.2021 про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців перед зверненням за пенсією) про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) №21- 152зп від 25.02.2021, що визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією та не здійснено належне обчислення та нарахування розміру пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

Враховуючи викладене, вказані дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень вважає незаконними, необґрунтованими, такими що порушують його права, а також протирічать вимогам Закону України «Про прокуратуру» та прямо вказують на умисне невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21.

Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що проведення виплат позивачу неможливе без належного обрахунку пенсії відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі №520/9601/21 та згідно з Законом України «Про прокуратуру», а тому вказане питання порушене Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу наразі є передчасним та позивачем не порушувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року по справі № 520/9601/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова №90 від 19.03.2021 щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, починаючи з 06.10.2020 з урахуванням статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, яка не регулює порядок призначення пенсії за вислугу років, із застосуванням коефіцієнту стажу' 0,16583.

Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років, на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ без врахування відомостей довідки Офісу Генерального прокурора № 21-152зп від 25.02.2021 про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців перед зверненням за пенсією) про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) №21- 152зп від 25.02.2021, що визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією.

Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова №90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років, на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ із встановленням обмеження максимального розміру пенсії за вислугою років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити належне обчислення та нарахування розміру пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ. Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років, на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ із встановленням обмеження максимального розміру пенсії за вислугою років. починаючи з 06.10.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми моєї місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, обчислені для пенсії відповідно до положень ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 86 цього Закону, без обмеження граничного розміру пенсії за вислугою років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити обчислення та нарахування розміру пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) відповідно до середньомісячного заробітку виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати прані, обчислені для пенсії відповідно до положень ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ без обмеження граничного розміру пенсії за вислугою років.

Зазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, поданої в порядку ст. 382 КАС, суд першої інстанції зазначив про не надання заявником доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, зокрема рішень, оформлених листом, протоколом, з яких вбачається, що відповідач проігнорував висновки суду та (або) відмовився від виконання рішення суду повністю або частково унеможливлює задоволення вищевказаної заяви.

Враховуючи отримання позивачем виконавчих листів у даній справі, суд дійшов висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду знаходиться на виконанні, а тому відсутні підстави для встановлення судового контролю за його виконанням.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегією суддів встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21, яким задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії набрало законної сили 21.02.2023 після прийняття Другим апеляційним адміністративним судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вчинення дій щодо виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області до суду не було надано будь-яких відомостей.

Колегія суддів наголошує, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Слід зауважити, що норми ст.ст. 382, 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Разом з цим, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду від 08.06.2023 обставини виконання (невиконання) судового рішення, судом не досліджувалися та належна оцінка їм не надавалася, незважаючи на доводи представника позивача, викладені у заяві.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції фактично обмежився посиланням на те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду знаходиться на виконанні в органах Державної виконавчої служби, а тому у діях відповідача відсутні ознаки ухилення від виконання судового рішення.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого висновку суду, отже вказаний висновок суду зроблено без встановлення обставин виконання (невиконання) судового рішення.

Крім того, на думку колегії суддів, знаходження на примусовому виконанні судового рішення вже свідчить про відмову відповідача від добровільного виконання рішення суду та відповідно не позбавляє позивача звертатися в цьому випадку до суду з заявою у порядку ст.382 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 340/962/19: «…клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі. Отже, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі у разі існування ризику його невиконання».

Посилання суду першої інстанції на перебування рішення суду на виконанні в органах ДВС у розумінні ст.382 КАС України не є підставою, яка обмежує право заявника на подачу заяви про встановлення судового контролю задля забезпечення виконання рішення суду, а тому суд в цій частині припустився довільного тлумачення норм процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, заявник наводив доводи та аргументи, що вказують на невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, однак останні залишилися поза увагою суду першої інстанції, правова оцінка ним не надавалася.

Суд апеляційної інстанції враховує, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

В контексті вищевказаного слід зазначити, що встановлення судового контролю, є правом, а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України, чого у даній справі судом зроблено не було.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначає про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021, при цьому не надає до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження таких дій.

Разом з цим, слід зазначити, що при розгляді заяви про встановлення судового контролю судом першої інстанції фактично призначено до розгляду та вирішено питання по суті однією ухвалою, тобто без надання можливості відповідачу висловити свої заперечення або надати відповідні пояснення разом з доказами щодо виконання рішення суду.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 по справі № 520/9601/21 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апелянта про задоволення заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 382 КАС України щодо надання звіту про виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до частини 1 статті 382 КАС України саме суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 по справі № 520/9601/21 - скасувати.

Справу № 520/9601/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій