Справа № 623/4652/21
Суддя: Аркатова К. В.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 623/4652/21
Провадження № 2-а/638/95/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - Аркатової К.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко Т.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Заіки Артема Миколайовича, до інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержанта поліції Сухара Олександра Олексійовича на постанову в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Заіка А.М. звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержанта поліції Сухара Олександра Олексійовича на постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, рішенням Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2023 року № 399/0/15-23 з 01 травня 2023 року змінено територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області на Дзержинський районний суд м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.06.2023 матеріали справи надійшли у провадження судді Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатової К.В.та були фактично передані судді 13.06.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_1 відповідачем винесено постанову серії ЕАО № 4886746 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 21.11.6 ПДР. Накладено на мене штраф у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень 00 коп.

Представник позивача вважає дану постанову незаконною та такою, що винесено з порушенням вимог процесуального та матеріального права з наступних підстав.

Так, відповідачем винесено постанову про порушення ч. 10 ст. 121 КУпАП та п.п. 21.11.6 ПДР України (Забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу).

01 листопада 2021 року на адресу Ізюмського РУП в інтересах позивача адвокатом Заікою А.М. направлено адвокатський запит, пунктом другим якого визначено вимогу надати надати на адресу адвоката копії адміністративних матеріалів, що перебувають в розпорядженні Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, пов`язаних з винесенням відносно ОСОБА_1 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП.

У відповідь на запит отримано лише копію постанови, інших відомостей не надано.

Представник позивача зазначає, що жодним чином не встановлювався факт наявності в автомобілі «Mercedes-Benz GL350CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , ременів безпеки, передбачених конструкцією цього автомобіля (транспортного засобу), не встановлювалися вік та зріст дитини.

Адвокат також акцентує увагу, що оскаржуваній постанові не зазначено, чи додаються до неї будь-які докази, що підтверджують факт керування позивачем зазначеним автомобілем 10 жовтня 2021 року о 16 годині 49 хвилин.

На підставі викладених обставин представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП.

21 грудня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача - інспектора Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області області Сухара О.О., в якому він просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що 10 жовтня 2021 року ним під час виконання службових обов`язків виявлено, що позивач, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL350CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі чого винесено постанову ЕАО № 4886746 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП, за те, що останній перевозив дитину зріст якої менше 145 см. та яка не досягла 12 річного віку у транспортному засобі без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив п. 21.11 б Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП. Водію було роз`яснено причини зупинки, повідомлено про його права, що зафіксовано на відеозапис з нагрудного відеореєстратора. Вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Суд, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи та перевіривши їх доказами, врахувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків.

Інспектором Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області області Сухарем О.О. 10 жовтня 2021 року винесено постанову серії ЕАО № 4886746 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом автомобілем «Mercedes-Benz GL350CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , та перевозив дитину зріст якої менше 145 см., або яка не досягнула 12 річного віку у транспортному засобі без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив п.п. 21.11 Правил дорожнього руху, за що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Згідно зі ст. 121 ч. 10 КУпАП порушення правил перевезення дітей, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 21.11 «б» Правил дорожнього руху забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Зазначені обставини підтверджуються копією постанови серії ЕАО № 4886746 від 10 жовтня 2021 року.

На підставі оцінки наявних доказів, а саме особистого спостереження та даних відеореєстратора із нагрудної камери інспектор патрульної поліції зробив висновок про наявність складу адміністративного правопорушення в діях водія ОСОБА_1 , передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, а також порушення п. 21.11 «б» Правил дорожнього руху у зв`язку із чим притягнув позивача до адміністративної відповідальності та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу.

Представник позивача, звернувшись до суду із відповідним позовом вимоги обґрунтовував тим, що жодним чином не встановлювався факт наявності в автомобілі «Mercedes-Benz GL350CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , ременів безпеки, передбачених конструкцією цього автомобіля (транспортного засобу), не встановлювалися вік та зріст дитини.

Адвокат також акцентує увагу, що оскаржуваній постанові не зазначено, чи додаються до неї будь-які докази, що підтверджують факт керування позивачем зазначеним автомобілем 10 жовтня 2021 року о 16 годині 49 хвилин.

Суд не погоджується із наведеними представником позивача підставами з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Загальними положеннями Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, зокрема п. 1.1. визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 21.11 «б» Правил дорожнього руху України передбачена заборона на перевезення дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

На відеозаписі із нагрудної відеокамери поліцейського, долученого до матеріалів відзиву на позовну заяву, зафіксовано порушення п. 21.11 «б» Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , а саме: перевезення дитини на передньому сидінні автомобіля без використання спеціальних засобів що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Підстави зупинки позивачу були роз`яснені інспектором поліції, які і його права, після чого було повідомлено про те, що відбудеться розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Інспектор поліції у своєму відзиві на позов зазначив, що правопорушення було зафіксовано ним під час виконання службових обов`язків, відповідне правопорушення було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, відповідний запис в якості доказу був зазначений і у винесеній постанові.

У ст. 283 КУпАП визначені вимоги, які ставляться до постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Суд констатує, що винесена постанова відповідає цим вимогам.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху;

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 10 ст. 121 КУпАП порушення правил перевезення дітей, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 21.11 «б» Правил дорожнього руху забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

В силу ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхиленні інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суду надано належні та допустимі докази вчиненого адміністративного правопорушення, на підставі яких інспектор патрульної поліції прийняв обґрунтоване рішення про наявність вини в діях позивача.

Суд, погоджується із висновками інспектора поліції Сухара О.О., щодо наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 , передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, а тому підстав для скасування винесеної постанови не вбачає.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 72-76, 139, 241, 246 КАС, ст. 121 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову представника ОСОБА_1 - адвоката Заіки Артема Миколайовича, до інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержанта поліції Сухара Олександра Олексійовича, про скасування постанови серії ЕАО № 4886746 від 10 жовтня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП, та закриття справи - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та проголошено 03 жовтня 2023 року.

Головуючий