Справа № 480/4279/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2023 року Справа № 480/4279/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4279/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2022 року по 19.04.2023 року включно.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2022 року по 19.04.2023 року включно в сумі 103 891 гривні 20 копійок відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.
Свої вимоги мотивує тим, що під час його звільнення з військової служби йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення, внаслідок чого він звернувся до суду із відповідним позовом.
11.11.2022 року відповідачем на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 року у справі №480/8344/21 виплачено другу частину індексації грошового забезпечення у сумі 121114,97 грн.
З метою виплати компенсації за звільнення без повного розрахунку позивач звернувся до суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі №480/7713/22 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2020 року до 10.11.2022 року у сумі 119474,88 грн.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року у справі №480/7714/22 відповідачем 20.04.2023 року виплачено на користь позивача перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2020 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення у сумі 103905,51 грн.

Таким чином, відповідачем затримано виплату перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2020 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення понад період затримки виплати індексації грошового забезпечення.

Оскільки крайня дата періоду, який розглядався в суді щодо виплати йому середнього заробітку у справі №480/7713/22 це 10.11.2022 року, а виплату перерахунку відповідачем здійснено 20.04.2023 року, то відповідачем додатково затримано розрахунок при звільненні з 11.11.2022 року до 19.04.2023 року на 160 днів.

Враховуючи, що його середньоденний заробіток складає 649,32грн., то позивач вважає, що на його користь має бути нараховано та виплачено 103891грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2022 року до 19.04.2023 року включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Ухвалою від 11.05.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

19.05.2023р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.20-26), в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки військовослужбовці правового статусу «працівник» не мають, проходження їх служби врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Кодексу законів про працю України на них не поширюється, а тому його норми, зокрема і норми ст. 117 КЗпП, не можуть поширюватись на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями з приводу питань, які випливають з відносин проходження військової служби.

Отже, доходи військовослужбовців Державної прикордонної служби України не є доходами у вигляді заробітної плати, іншими доходами, що нараховуються (виплачуються) у зв`язку з трудовими відносинами, і військовослужбовці не є працівниками відповідно до чинного трудового законодавства, а проходять військову службу.

Тому застосування ст.117 Кодексу законів про працю України, на думку представника відповідача, є безпідставним.

Також із прийняттям судових рішень, якими присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Відтак у цих правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до Сумського прикордонного загону відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку, а тому позовні вимоги про його стягнення на користь позивача у цій справі в розумінні статті 117 КЗпП України не можуть бути задоволені.

Крім того, на думку представника відповідача, сума в розмірі 103 891грн.20 коп. є цілком неспівмірною, оскільки з 22 березня 2022 року ОСОБА_1 знову проходить військову службу у складі НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується витягами з наказів № 113-ОС від 22.03.22 та № 115-ОС від 24.03.22, і вже як діючому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 йому з березня 2022 до травня 2023 включно нараховано та виплачено грошове забезпечення в загальній сумі 1120795,75грн., що підтверджується розрахунковими листами за березень 2022 року - травень 2023 року.

Зазначає, що стягнення значної суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби може понести негативні наслідки для бюджетного процесу та всієї економічної складової країни, оскільки вказані кошти можуть піти як на виплату грошового забезпечення діючих військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Також вказані кошти можуть бути направлені на потреби Державної прикордонної служби України для укріплення оборонної складової України. Кошти, які пропонується стягнути з НОМЕР_2 прикордонного загону можуть бути перенаправлені на відбудову територіальних громад, які зазнали пошкодження внаслідок російської агресії на підтримання соціальних програм по захисту незахигиених верств населення.

Стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку

при звільненні з військової служби призведе до необхідності виконання рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме зобов`язує Державу сплатити кошти, в розмірі що не відповідає розміру дійсного грошового забезпечення, який встановлюється для військовослужбовців, таким чином, спричиняючи збитки Державі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.03.2000р. до 01.08.2020р. проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 №296-ОС з позивачем було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби, наказом від 30.06.2020 №411-ос виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.08.2020.

Рішенням Сумського окружного суду від 30.03.2022 року у справі №480/8344/21 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо застосування серпня 2014 року, як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, із урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.08.2020 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.08.2020 включно з урахуванням абзаців 4,6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 року у справі №480/8344/21 відповідачем 21.10.2022 року виплачено на користь позивача першу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року у сумі 39082,50 грн. та 11.11.2022 року виплачено другу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.08.2020 року включно у сумі 121114,97 грн., а відтак, остаточний розрахунок при звільненні був здійснений саме 11.11.2022.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивач звернувся із позовом до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі № 480/7713/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023р., позов задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 119 474,88 грн.

Вважаючи, що йому протиправно не враховано індексацію грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2020 роки, грошової компенсації за календарні дні невикористаної додаткової відпустки за 2015-2020 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2023р. у справі № 480/7714/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2016 2020 роки;

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 2020 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення;

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення;

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 2020 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 2020 роки, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з урахуванням індексації грошового забезпечення.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року у справі №480/7714/22 відповідачем 20.04.2023 року виплачено на користь позивача перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2020 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення у сумі 103905,51 грн.

Позивач вважає, що відповідачем додатково затримано розрахунок при звільненні з 11.11.2022 року до 19.04.2023 року, оскільки крайня дата періоду, який розглядався в суді щодо виплати йому середнього заробітку у справі №480/7713/22 це 10.11.2022 року, а виплату перерахунку відповідачем здійснено 20.04.2023 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, але за період не більше ніж за шість місяців.

Враховуючи практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного суду, суд зазначає наступне.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц та прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку позицію ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Верховний Суд зазначив, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

На підтримку наведеної вище позиції ВП Верховного Суду 30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20). У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Зазначена справа переглядалась ВС КАС за позовом військовослужбовця щодо компенсації за неотримане речове майно та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що свідчить про їх ідентичність з цією справою незалежно від того що позивачу у цій справі не було виплачено індексацію грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2020 роки.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за порушення її приписів та невиплату працівнику відповідних (всіх) сум при звільненні.

Отже, ненарахована індексація належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати військовослужбовцю індексації на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом, в межах адміністративної справи №480/7713/22 позивачем вже реалізовано право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 повторно бажає реалізувати таке право та отримати середній заробіток за час затримки виплати донарахованої суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016 2020 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 2020 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення.

З огляду на те, що середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, такою своєрідною санкцією за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника, суд вважає неприпустимим повторне застосування такої санкції.

Незважаючи на донарахування суми вчасно невиплаченої допомоги та індексації, відповідача вже притягнуто до фінансової відповідальності за затримку розрахунку під час звільнення.

Суд вважає, що з урахуванням усіх наведених обставин, наявності спору між сторонами щодо невиплати сум, що вирішувались в судовому порядку, справедливим буде відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем вже реалізовано право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова