Справа № 640/816/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/816/21 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-139-16 від 09.11.2020 ГУ ДПС у м. Києві протиправною та скасувати;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві провести відповідне коригування в інформаційній системі органів доходу і зборів (інтегрованої картки платника податків) інформації щодо недоїмки зі сплати ЄСВ ОСОБА_1 , яке визначене на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-139-16 від 09.11.2020 ГУ ДПС у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вказує, що сума недоїмки з ЄСВ 95032,45 грн, що ґрунтувалась на підставі акту перевірки від 03.11.2015 року була відкликана, хоча податковим органом не було проведено корегування інформації щодо відповідної недоїмки. Апелянт зазначає, що вимога № Ф-105 від 17.11.2015 року та № Ф-139-16 від 09.11.2020 є вимогами про сплату одного і того ж податкового боргу, а саме недоїмки з ЄСВ на суму 95032,45 грн, яка була визначена на підставі акту документальної перевірки № 969/26-54-17-01-17- від 03.11.2015 року. Так як вимога вимога № Ф-105 від 17.11.2015 року вважається відкликаною внаслідок дії норми пп. 60.1.3 ст. 60 ПК України, то вимога № Ф-139-16 від 09.11.2020 є безпідставною, так як податковий борг, на якому вона ґрунтується, відсутній.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

18 травня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС у м. Києві, в якому відповідач підтримує висновки суду першої інстанції та зазначає, що згідно інформаційної бази даних Головного управління ДПС у м. Києві в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковуються нарахування єдиного внеску за актом документальної планової виїзної перевірки від 03.11.2015 року № 969/26-54-17-01-17- на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) в сумі 90765,48 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17.11.2015 в сумі 5 579,27 грн, також обліковуються суми самостійно визначених баз нарахувань єдиного внеску в Звіті за 2015 рік в сумі 6284,17 грн та в Звіті за 2016 рік в сумі 4686,00 грн, обліковуються щоквартальні автоматичні нарахування єдиного внеску як самозайнятій особі - адвоката на загальній системі оподаткування: за 2017 рік - 8448,00 грн, за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн, за 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн, за 3 квартал 2019 року - 2754,18 грн, за 4 квартал 2019 року - 2754,18 грн та за січень-лютий 2020 року - 2078,12 грн, за червень 2020 року - 1039,06 грн, за 3 квартал 2020 року - 3178,12 грн, за 4 квартал 2020 - 3300 грн, за рахунок чого і виник борг по єдиному внеску.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві належним чином засвідчені копії: акту перевірки ОСОБА_1 № 969/26-54-17-01-17- від 03.11.2015 року; рішення № від 16.11.2015 року та податкового повідомлення-рішення № від 16.11.2015 року; вимоги № Ф-105 від 17.11.2015 року; скарги ОСОБА_1 за результатами перевірки, викладеної в акті № 969/26-54-17-01-17- від 03.11.2015 року; рішення ДФС України № 757/К/99-99-10-01- 03-14 від 25.01.2016 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 .

03 жовтня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду на виконання вимог ухвали від податкового органу надійшли наступні документи:

копії акту перевірки ОСОБА_1 № 969/26-54-17-01-17- від 03.11.2015 року; рішення № від 16.11.2015 року та податкового повідомлення-рішення № від 16.11.2015 року; вимоги № Ф-105 від 16.11.2015 року; рішення ДФС України № 757/К/99-99-10-01- 03-14 від 25.01.2016 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2015 року ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено перевірку правильності нарахування та сплати податків ОСОБА_1 , результати якої було закріплені в акті № 969/26-54-17- 01-17- від 03.11.2015.

За результатами цієї перевірки ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва прийняло:

рішення № від 16.11.2015, яким було донараховано 90765,48 грн ЄСВ та штрафні санкції в розмірі 5579,27 грн та податкове повідомлення-рішення № від 16.11.2015 на суму 96224,10 грн ПДФО. Також винесено вимогу про сплату боргу від 16.11.2015 року № Ф-105 зі сплати недоїмки по ЄСВ в розмірі 90765,48 грн.

Результати перевірки, що закріплені в акті № 969/26-54-17-01-17- про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи (адвокат) ОСОБА_1 від 03.11.2015 року були оскаржені в адміністративному порядку у відповідності до ст. 55, 56 Податкового кодексу України до ДФС України, яка у відповідь на скаргу прийняла рішення № 757/К/99-99-10-01-03-14 від 25.01.2016 про повторне проведення перевірки самозайнятої особи (адвоката) ОСОБА_1 .

Така перевірка відбулася в лютому 2016 року та її результати були відображені в акті № 50/26-54-173-06-17- від 19.02.2016 про результати документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи (адвокат) ОСОБА_1 .

На першому аркуші вищевказаного акту зазначено, що перевірка проводилася саме на виконання доручення ДФС України від 25.01.2016 року № 757/К/99-99-10-01- 03-14 для з`ясування фактичних обставин справи та прийняття об`єктивного рішення за результатами розгляду повторної скарги.

На підставі результатів повторної перевірки контролюючим органом (ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві) були прийняті:

рішення № від 17.03.2016 року, яким донараховано 8581,25 грн ЄСВ та штрафні санкції в розморі 958,34 грн та податкове повідомлення-рішення № від 17.03.2016 року на суму 68322, 24 грн. Також винесено вимогу про сплату боргу від 17.03.2016 року зі сплати недоїмки по ЄСВ в розмірі 8581,25 грн.

В подальшому позивач оскаржив результати перевірки, результати якої зафіксовані актом № 50/26-54-173-06-17- від 19.02.2016 до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі № 826/10643/16 позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.03.2016 р. № та рішення про застосування штрафних санкцій № .

В подальшому, 16.11.2020 року ОСОБА_1 отримав вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-139-16 від 09.11.2020 на суму недоїмки 95724,48 грн та штрафні санкції 5579,27 грн, всього 101303,65 грн.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив та зазначив, що відхиляє доводи відповідача як на підставу для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-139-16 від 09.11.2020 ГУ ДПС у м. Києві те, що позивачем було оскаржено результати перевірки від 19.02.2016 до суду, оскільки вказана перевірка стосувалась періоду з 01.01.2011 по 31.12.2014, в той час як спірна податкова вимога стосується нарахувань сформованих за період I-III квартали 2020 року з урахуванням узгодженої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2015 №Ф-105.

Також суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що всі рішення винесені контролюючим органом за результатами перевірки по якій складено акт від 03.11.2015 №969/26-54-17-01-17- є відкликаними, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами та, водночас, спростовуються рішенням Державної податкової служби України від 17.12.2020 №35509/6/99-00-06-03-01-06.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, підпунктом 14.1.29 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до визначення, наведеного у підпункті 14.1.157 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності;

За змістом підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

З наведеного слідує, що грошове зобов`язання платника податку стає податковим боргом саме в разі узгодженості такого грошового зобов`язання та не сплати у встановлений строк.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з пунктами 59.1 та 59.3 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

В межах розгляду даної адміністративної справи предметом спору є податкова вимога №Ф-139-16 від 09.11.2020 на суму 101303,65 грн., у тому числі 95724,38 грн. - недоїмка, 5579,27 грн. - штраф.

Як вказував відповідач у відзиві на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу, згідно інформаційної бази даних Головного управління ДПС у м. Києві в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковуються нарахування єдиного внеску за актом документальної планової виїзної перевірки від 03.11.2015 року № 969/26-54-17-01-17- на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) в сумі 90765,48 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17.11.2015 в сумі 5 579,27 грн, також обліковуються суми самостійно визначених баз нарахувань єдиного внеску в Звіті за 2015 рік в сумі 6284,17 грн та в Звіті за 2016 рік в сумі 4686,00 грн, обліковуються щоквартальні автоматичні нарахування єдиного внеску як самозайнятій особі - адвоката на загальній системі оподаткування: за 2017 рік - 8448,00 грн, за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн, за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн, за 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн, за 3 квартал 2019 року - 2754,18 грн, за 4 квартал 2019 року - 2754,18 грн та за січень-лютий 2020 року - 2078,12 грн, за червень 2020 року - 1039,06 грн, за 3 квартал 2020 року - 3178,12 грн, за 4 квартал 2020 - 3300 грн, за рахунок чого і виник борг по єдиному внеску.

Таким чином, як вказує сам відповідач, сума податкового боргу, спірна в цій справі, нараховано, зокрема, на підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 03.11.2015 року № 969/26-54-17-01-17- на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) в сумі 90765,48 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17.11.2015 в сумі 5 579,27 грн.

З такими твердженнями податкового органу апеляційний суд не може погодитись з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2015 року ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено перевірку правильності нарахування та сплати податків ОСОБА_1 , результати якої було закріплені в акті № 969/26-54-17- 01-17- від 03.11.2015.

За результатами цієї перевірки ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва прийняло:

рішення № від 16.11.2015, яким було донараховано 90765,48 грн ЄСВ та штрафні санкції в розмірі 5579,27 грн та податкове повідомлення-рішення № від 16.11.2015 на суму 96224,10 грн ПДФО. Також винесено вимогу про сплату боргу від 16.11.2015№ Ф-105 року зі сплати недоїмки по ЄСВ в розмірі 90765,48 грн.

Результати перевірки, що закріплені в акті № 969/26-54-17-01-17- про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи (адвокат) ОСОБА_1 від 03.11.2015 року були оскаржені в адміністративному порядку у відповідності до ст. 55, 56 Податкового кодексу України до ДФС України, яка у відповідь на скаргу прийняла рішення № 757/К/99-99-10-01-03-14 від 25.01.2016 про повторне проведення перевірки самозайнятої особи (адвоката) ОСОБА_1 .

Така перевірка відбулася в лютому 2016 року та її результати були відображені в акті № 50/26-54-173-06-17- від 19.02.2016 про результати документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи (адвокат) ОСОБА_1 .

На першому аркуші вищевказаного акту зазначено, що перевірка проводилася саме на виконання доручення ДФС України від 25.01.2016 року № 757/К/99-99-10-01-03-14 для з`ясування фактичних обставин справи та прийняття об`єктивного рішення за результатами розгляду повторної скарги.

На підставі результатів повторної перевірки контролюючим органом (ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві) були прийняті:

рішення № від 17.03.2016 року, яким донараховано 8581,25 грн ЄСВ та штрафні санкції в розмірі 958,34 грн та податкове повідомлення-рішення № від 17.03.2016 року на суму 68322, 24 грн. Також винесено вимогу про сплату боргу від 17.03.2016 року зі сплати недоїмки по ЄСВ в розмірі 8581,25 грн.

Отже, колегія суддів наголошує, що за наслідками адміністративного оскарження результатів перевірки в акті № 969/26-54-17- 01-17- від 03.11.2015 року, податковим органом було проведено повторну перевірку та винесено нові рішення і нарахування.

Згідно з пп. 60.1.3 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Також відповідно до п. 6 Розділу V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо, зокрема, податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Таким чином, у відповідності до пп. 60.1.3 ст.60 Податкового кодексу України, попередні податкові зобов`язання, що були визначені контролюючим органом на підставі акту перевірки № 969/26-54-17-01-17- про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи (адвокат) ОСОБА_1 від 03.11.2015 року були відкликані, а саме, були відкликані:

рішення № від 16.11.2015, яким було донараховано 90765,48 грн ЄСВ та штрафні санкції в розмірі 5579,27 грн та податкове повідомлення-рішення № від 16.11.2015 на суму 96224,10 грн ПДФО. Також винесено вимогу про сплату боргу від 16.11.2015 року № Ф-105 зі сплати недоїмки по ЄСВ в розмірі 90765,48 грн.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування позивачу в подальшому податкового боргу згідно з актом документальної планової виїзної перевірки від 03.11.2015 року № 969/26-54-17-01-17- на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) в сумі 90765,48 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17.11.2015 в сумі 5 579,27 грн є протиправним, оскільки всі вищевказані рішення за наслідками перевірки планової виїзної перевірки (акт від 03.11.2015) вважаються відкликаними.

Таким чином, вимога Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-139-16 від 09.11.2020 року в частині суми 96344,75 грн (90765,48 грн + 5 579,27 грн) є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що як позивач, так і відповідач помилково вказують про вимогу від 17.11.2015 року № Ф-105, в той час як остання відсутня в матеріалах справи та сторонами не надана, матеріали справи містять лише вказану вище вимогу від 16.11.2015 року № Ф-105.

При цьому, вимога від 16.11.2015 року № Ф-105, надана контролюючим органом на вимогу апеляційного суду, винесена на суму 90765,48 грн, як підтверджується її змістом.

Позивач помилково вказує про суму вимоги 95032,45 грн, оскільки вказана сума згідно з даними інтегрованої картки платника податків, наданою до відзиву на позовну заяву, є боргом позивача станом на грудень 2015 року з врахуванням винесеної вимоги від 16.11.2015 року № Ф-105 на суму 90765,48 грн, сплати позивачем суми 1312,3 грн (01.12.2015 року) та нарахування боргу в сумі 5579,27 грн згідно з рішенням № від 16.11.2015 (90765,48 грн - 1312,3 грн + 5579,27 грн).

Як вже було зазначено, документально підтверджується вимога від 16.11.2015 року № Ф-105 на суму 90765,48 грн та рішення № від 16.11.2015, яким було донараховано штрафні санкції в розмірі 5579,27 грн, та які в подальшому вважаються відкликаними з огляду на проведення повторної перевірки (акт № 50/26-54-173-06-17- від 19.02.2016) та винесення за її наслідками інших рішень (рішення № від 17.03.2016 року, яким донараховано 8581,25 грн ЄСВ та штрафні санкції в розмірі 958,34 грн, податкове повідомлення-рішення № від 17.03.2016 року на суму 68322, 24 грн, вимога про сплату боргу від 17.03.2016 року зі сплати недоїмки по ЄСВ в розмірі 8581,25 грн).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції помилково відхилив доводи позивач про те, що всі рішення винесені контролюючим органом за результатами перевірки по якій складено акт від 03.11.2015 №969/26-54-17-01-17- є відкликаними, що вналсідок неповного з`ясування обставин справи є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, а позовна вимога про визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-139-16 від 09.11.2020 ГУ ДПС у м. Києві протиправною та скасування підлягає задоволенню частково в частині суми 96344,75 грн.

Щодо позовної вимоги зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві провести відповідне коригування в інформаційній системі органів доходу і зборів (інтегрованої картки платника податків) інформації щодо недоїмки зі сплати ЄСВ ОСОБА_1 , яке визначене на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-139-16 від 09.11.2020 ГУ ДПС у м. Києві, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 60.1.4 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

В межах цієї справи апеляційним судом було визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-139-16 від 09.11.2020 року в частині суми 96344,75 грн, що в силу законодавчих приписів безпосередньою підставою для відкликання вимоги в цій частині та внесення відповідного коригування до інтегрованої картки платника податків. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною сьомою статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 19115 від 12.01.2021 року у розмірі 908,00 грн. та за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією № 5047-8391-8279-8936 від 16.12.2022 року у розмірі 1519,56 грн і квитанцією від 17.04.2023 року у розмірі 1204,44 грн.

А тому, з огляду на часткове задоволення позовних вимог (задоволенню підлягають лише вимоги майнового характеру в сумі 96344,75 грн, що становить 95,1% від заявлених вимог майнового характеру) колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві у загальному розмірі 2 158,77 грн. (863,51 грн + 1295,26 грн).

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-139-16 від 09.11.2020 року в частині суми 96344,75 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в загальній сумі 2158 (дві тисячі сто п`ятдесят вісім) грн. 77 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна