Справа № 120/5185/23
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 жовтня 2023 р. Справа № 120/5185/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не врахуванням виплати додаткової винагороди у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини через перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я при обрахунку розміру грошового забезпечення передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у період з 01.08.2022 р. по 24.12.2022 р.;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату розміру грошового забезпечення передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану з урахуванням додаткової винагороди у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини через перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 01.08.2022 р. по 24.12.2022 р.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо неврахування "щомісячної додаткової грошової винагороди" та "індексації грошового забезпечення" при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" із врахуванням "щомісячної додаткової грошової винагороди" та "індексації грошового забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 01.08.2022 р. по 24.12.2022 р. проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Як зазначає позивач, під час виконання завдання, яке пов`язане із захистом Батьківщини та відсіччю збройної агресії російської федерації, отримав травму, у зв`язку із чим проходив тривале лікування. За період участі у бойових діях під час лікування позивач не отримував додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. на місяць відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022. Також вказав , що при нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не враховано "щомісячну додаткову грошову винагороду" та "індексацію грошового забезпечення".

За таких обставин позивач звернувся з цим позовом та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 06.06.2023 р. витребувано додаткові докази.

20.07.2023 р. , 24.07.2023 р. від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву, в яких останній заперечує щодо задоволення позову, вказуючи на те, що позивач дійсно в липні 2022 року потрапив під мінометний обстріл, однак травма була незначна , відтак останній не вибув на лікування через травму. Також зазначив, що позивач перебував на лікуванні не з підстав отримання травми в липні 2022 р.

Окремо вказав, що позивачу не виплачувалась компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки останній не був учасником бойових дій.

Ухвалами від 21.08.2023 р. та від 19.09.2023 р. витребовувались додаткові докази.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідікою від 09.05.2022 р.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 серпня 2022 року №189 ОСОБА_1 вибув на лікування.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 вересня 2022 року №278 ОСОБА_1 вибув у відпустку (по хворобі).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 жовтня 2022 року №336 ОСОБА_1 повернувся із відпустки та вибув на військово - лікарську комісю з підстав хвороби.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 грудня 2022 року №476 ОСОБА_1 виключено із списків військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2022 року №388 призначено службове розслідування по факту поранення ОСОБА_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 грудня 2022 року №403 Про результати службового розслідування" вирішено травму ОСОБА_1 вважати такою, що отримана внаслідок дій з боку противника під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Також ОСОБА_1 видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402) в якій вказано , що 26.07.2022 р. виконуючи бойове завдання отримано вибухову травму.

Однак позивачу не здійснювалась виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. на місяць за період перебування на лікування, а виплачувалась лише 30000 грн додаткової винагороди на місяць.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. за час перебування на лікуванні відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., суд вказує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Так згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №9013 ОСОБА_1 з 03.08.2022 р. по 05.08.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні зі діагнозом "Закрита черепно -мозкова травма. Струс головного мозку (26.07.2022 р.).".

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №09322 ОСОБА_1 з 06.08.2022 р. по 15.08.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом "Акуботравма. Закрита черепно -мозкова травма. Струс головного мозку з цефалгіями".

Згідно виписки із невролоігчного відділеня ОСОБА_1 з 16.08.2022 р. по 01.09.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні зі діагнозом "Стан після мінно-вибухової травми. Закрита черепно -мозкова травма. Струс головного мозку".

Згідно виписки із терапевтичного відділеня ОСОБА_1 з 01.09.2022 р. по 12.09.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні зі діагнозом "Стан після мінно-вибухової травми. Закрита черепно -мозкова травма. Забій головного мозку".

В період з 13.09.2022 р. по 12.10.2022 р. перебував у відпустці за станом здоров`я.

Згідно виписного епікризу ОСОБА_1 з 17.10.2022 р. по 04.11.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні зі діагнозом "Стан після мінно-вибухової травми. Акуботравма. Забій головного мозку".

Суд вказує, що позивачеві видана довідка про обставини травми, в якій вказано, що "26.07.2022 р. отримав вибухову травму. Закриту черепну мозкову травму. Акуботравму." за обставин виконання бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини. Також в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт, що в період з 02.08.2022 р. по 04.11.2022 р. останній вибув для лікування та перебував на лікуванні із діагнозами "Стан після мінно-вибухової травми. Акуботравма. Забій головного мозку".

Відтак за даний період відповідачем безпідставно не виплачено додаткову винагороду в розмірі до 100 000 грн.

А отже, обираючи ефективний спосіб захисту прав позивача, суд доходить висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність щодо не виплати позивачеві додаткової винагороди у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини через перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану до 100000 грн. за період з 02.08.2022 р. по 04.11.2022 р. та зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі до 100000 грн. у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини через перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 02.08.2022 р. по 04.11.2022 р.

Стосовно ж не виплати додаткової винагороди в період з 08.11.2022 р. по 30.11.2022 р. то суд вказує, що причиною лікування згідно виписки та первідного епікрізу №10653 є гастроезофагельна рефлюксна хвороба, що не є травмою пов`язаною із захистом Батьківщини.

Також у виписному епікрізі №11136 вказано діагноз "астено-невротичний розлад з інсомнією, сигуативно обумовлений", при цьому посилання на те, що такий діагноз є травмою пов`язаною із захистом Батьківщини відсутні.

Відтак враховуючи, що в період 01.08.2022 р., з 05.11.2022 р. по 24.12.2022 р. відсутні докази, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я саме у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини відповідач правомірно не виплатив винагороду за цей період, а отже відсутні правові підстави зобов`язувати виплачувати винагороду. Відтак, в даній частині вимоги не підлягають задоволенню.

Оцінюючи вимоги про визнання протиправною бездіяльнотсі щодо неврахування "щомісячної додаткової грошової винагороди" та "індексації грошового забезпечення" при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" із врахуванням "щомісячної додаткової грошової винагороди" та "індексації грошового забезпечення", то слід зазначити про таке.

Як видно із наказу №476 від 24.12.2022 р. ОСОБА_1 виключено із військового обліку . В цьому наказі також вказано, що додаткова відпустка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не надавалась та компенсація не виплачувалась.

Суд акцентує увагу, що предметом спору є виплата компенсації за додаткову відпустку без врахування "щомісячної додаткової грошової винагороди" та "індексації грошового забезпечення" при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Разом з тим, як зазначено вище, компенсація не виплачувалась взагалі, відтак, заявлені позовні вимоги про необхідність проведення виплати щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації не підлягають задоволеню за відсутності предмету спору, адже відповідні виплати пов"язані саме з компенсацією , виплата по якій не проведена. Як наслідок позов в даній частині не підлягає задоволенню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 вказаного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано витяг із договору із договору від 16.01.2023 року та розрахунок витрат на суму 20000 грн., який містить детальний опис.

Так, 16.01.2023 року між позивачем та Адвокатським бюро"Красіловський партнери" укладено договір про надання правової допомоги №16-01-02. За умовами цього договору адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта клієнта.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 р. по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Проаналізувавши витрати на надання правової допомоги та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони. Окрім того, заперечень щодо заявленої до відшкодування суми витрат на правову допомогу від відповідача не надходило.

Окремо суд вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року по справі № 760/10847/20-ц (http://surl.li/hrmqh) було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Відтак, враховуючи, що позов задоволено частково слід відшкодувати витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в сумі 5 000 грн., виходячи з того, що заявлено дві вимоги, з яких у одній відповілено повіністю, а друга задоволена частково.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн.у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини через перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 02.08.2022 р. по 04.11.2022 р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 100 000 грн.у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини через перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 02.08.2022 р. по 04.11.2022 р. , з урахуванням виплачених сум.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Повний текст судового рішення сформовано: 09.10.23 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна