Справа № 600/4355/23-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/4355/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

визнати протравними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови йому у звільненні з військової служби на підставі абзацу 6 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу 6 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 (далі - відповідач).

Позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Оскільки відповідач не звільнив його з військової служби на підставі поданого рапорту, позивач вважає дії відповідача протиправними.

За вказаною позовною заявою 03.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду витребувано з військової частини НОМЕР_1 письмові докази по справі.

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що позивач не міг бути звільнений з військової служби за зазначеною ним підставою у рапорті про звільнення з військової служби, оскільки відповідно до доданих до рапорту документів є інші особи, які можуть здійснювати догляд за рідною бабусею військовослужбовця.

Відповідач також зазначав, що відповідно до доданих до рапорту копій паспортів військовослужбовця та його бабусі вони зареєстровані за різними адресами, тобто разом не проживають.

На думку відповідача, ознака необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 саме позивачем і ніким іншим більше відсутня. Доданий до рапорту про звільнення акт обстеження матеріально- побутових умов сім`ї від 15.02.2023 № 105 не є достатньою підставою для звільнення позивача з військової служби за вищезазначеною підставою.

Крім того, відповідач зазначав, що відсутні будь які документи про встановлення піклування відносно ОСОБА_2 позивачем.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що в спірних правовідносинах діяв правомірно.

Позивач скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, та подав до суду відповідь на відзив, в якому виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Позивач є військовослужбовцем та з 08.03.2023 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечувалося сторонами під час розгляду справи по суті.

23.05.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, зокрема: рідною бабусею ОСОБА_2 .

До рапорту позивачем долучено нотаріально посвідчені копії наступних документів:

- паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 (військовослужбовця);

- паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 , яка є рідною бабусею військовослужбовця;

- довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 402304, що підтверджує інвалідність ОСОБА_2 . І «А» групи;

- карти індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_2 ;

- паспорта та РНОКПП ОСОБА_3 , який є батьком військовослужбовця і сином ОСОБА_4 ;

- свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_3 ;

- акта обстеження матеріально-побутових умов № 105 від 15.02.2023;

- довідки про склад сім`ї № 359 від 15.02.2023;

- довідки № 76 від 16.02.2023.

Вказаний рапорт військовою частиною НОМЕР_2 отримано 23.05.2023, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції № 3626.

Згідно резолюції ТВО командира механізованої роти військової частини НОМЕР_2 від 23.05.2023, зробленої на рапорті про звільнення, останній клопотав перед командиром військової частини НОМЕР_2 по суті рапорту.

Згідно правового висновку помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2023 вх. № 3780, складеного на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , позивачу відмовлено у звільненні з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

У правовому висновку зазначено, що військовослужбовець (позивач) та ОСОБА_2 зареєстровані по паспортному обліку за різними адресами. Відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_2 , з нею зареєстровані ще 2 особи: зять - ОСОБА_5 1960 р.н., та онук ОСОБА_6 - 1991 р.н.

Також в документах на звільнення позивача міститься копія паспорта батька військовослужбовця (позивача), який є рідним сином ОСОБА_2 і зареєстрований разом з військовослужбовцем.

Доданий до рапорту про звільнення акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 15.02.2023 № 105 не є достатньою підставою для звільнення позивача з військової служби за вищезазначеною підставою.

У правовому висновку також зазначено, що доказів про встановлення опіки відносно ОСОБА_2 не надано.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у звільненні із військової служби протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З матеріалів справи видно, що позивач призваний на військову службу під час мобілізації. Проходить військову службу позивач у військовій частині НОМЕР_3 з 08.03.2023. Водночас, як видно з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Щодо звільнення позивача з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, суд зазначає таке.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232-XII.

Так, відповідно до абз. 7 п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через, зокрема, такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Отже, лише за наявності відповідних обставин та вказаних умов особа може бути звільнена через вказані сімейні обставини на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, п.п. 2 п. 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Під час розгляду справи по суті сторони не заперечували, що відповідно до приписів п. 225 Положення, уповноваженою військовою частиною по виданню наказу за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби є військова частина НОМЕР_1 .

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно з абз. 2 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170).

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед іншого такі як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Водночас, звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка розподіляється на такі етапи:

- подання військовослужбовцем рапорта про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів, безпосередньо своєму командиру;

- розгляд рапорта про звільнення;

- прийняття наказу щодо звільнення зі служби.

При цьому здійснюється перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абз. 2 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Матеріалами справи підтверджується, що разом із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, позивачем надано нотаріально посвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 402304 від 01.04.2021, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено І «А» групу інвалідності, безтерміново. Висновок про умови та характер праці: потребує постійного стороннього догляду; підстава: акт огляду МСЕК № 92/2 від 01.04.2021 (а.с. 22).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї № 105 від 15.03.2023, позивач та його рідна бабуся ОСОБА_2 разом проживають в с. Довгопілля Вижницького району Чернівецької області. В акті зафіксовано, що ОСОБА_2 , пенсіонерка, особа з інвалідністю І групи інвалідності, потребує постійного стороннього догляду. Зі слів хворої, її внук ОСОБА_1 єдиний хто може здійснювати за нею догляд, оскільки вона без сторонньої допомоги внука обійтися не може (а.с. 29 - 30).

Дослідженням довідки Конятинської сільської ради № 76 від 16.02.2023 встановлено, що позивач зі слів бабусі ОСОБА_2 , є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за нею (а.с. 32).

Відповідно до довідки Конятинської сільської ради про склад сім`ї № 359 від 15.02.2023, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_5 (зять), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 (внук), ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31).

Дослідженням наданих до суду документів разом із позовною заявою встановлено, що ОСОБА_2 є рідною бабусею позивача по батьковій лінії. Дана обставина відповідачем під час розгляду справи по суті не заперечувалася.

У відзиві та правовому висновку відповідач, серед іншого, зазначав, що позивач не міг бути звільнений з військової служби за зазначеною ним підставою у рапорті про звільнення з військової служби, оскільки відповідно до доданих до рапорту документів є інша особа, яка може здійснювати догляд за бабусею військовослужбовця - його рідний батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_2 , а також її донька, про яку позивач не повідомив. Крім того, на думку відповідача, догляд за ОСОБА_2 можуть здійснювати також зять та онук. З огляду на наведене, відповідач вважає, що ознака необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 саме позивачем і ніким іншим більше - відсутня.

З даного приводу суд зазначає, що рідна бабуся позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду, проте факт здійснення такого догляду саме позивачем доданими доказами до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та під час розгляду справи не надано та не підтверджено.

Суд зауважує, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби у разі наявності у нього необхідності здійснювати догляд за особою з інвалідністю І групи.

При цьому, законодавець не визначив потребу особи з інвалідністю І групи у постійному сторонньому догляді як підставу для звільнення з військової служби, а пов`язав її з наявністю у військовослужбовця необхідності, тобто встановленого обов`язку, здійснювати такий догляд.

Суд звертає увагу, що абз. 7 п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону N 2232-XII визначає вичерпний перелік сімейних обставин або інших поважних причин, які є підставою для звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації.

В свою чергу, абз. 7 п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII містить посилання на таку передумову звільнення з військової служби як необхідністю здійснення "постійного догляду" за особою з інвалідністю I групи;

Постійний сторонній догляд - це догляд, який надається особам з дуже тяжкою інвалідністю, спричиненою професійним захворюванням, каліцтвом або нещасним випадком, що призводить до значного обмеження життєдіяльності, які надзвичайно потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду з боку третьої особи і не здатні до обслуговування себе.

Наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідними документами.

Суд звертає увагу, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків та порядок його виконання врегульовано Главою 17 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Так, ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 СК України внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Обов`язок внуків, правнуків утримувати бабу, діда, прабабу, прадіда встановлено ст. 266 СК України. Так, повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, обов`язок піклування за своїми бабою, дідом, прабабою, прадідом, їх утримання є не тільки морально-етичною вимогою та духовним стандартом поведінки, а й юридичною вимогою, правовим обов`язком, який ґрунтується на положеннях законодавства про зміцнення сім`ї, побудові сімейних відносин на паритетних засадах, почутті взаємолюбові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, а також узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України.

Водночас обов`язок утримання своїх діда та баби виникає у повнолітніх внуків, якщо у них (діда або баби) немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, можуть надавати матеріальну допомогу.

Під час розгляду справи по суті, позивач не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження необхідності здійснення ним постійного догляду за рідною бабусею ОСОБА_2 .

Крім того, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними і достовірними доказами поважні причини неможливості здійснення належного утримання та догляду за ОСОБА_2 його батьком та тіткою, які є її дітьми, а також зятем та онуком.

Більше того, суд констатує, що позивач не доведено фактичне залишення ОСОБА_2 без постійного стороннього догляду з боку її дітей чи інших осіб.

Беручи до уваги вищенаведене, суд погоджується з твердженням відповідача, що документи, які долучені позивачем до рапорта про звільнення з військової служби за сімейними обставинами не містять ознак необхідності здійснення ним постійного догляду за рідною бабусею ОСОБА_2 .

Враховуючи наведені вище обставини справи, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стосовно доводів позивача про те, що він та його бабуся є однією сім`єю в розумінні СК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи становлять сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Під час розгляду справи по суті позивач не надав до суду належних, обґрунтованих та достатніх доказів на підтвердження того, що він із своєю бабусею ОСОБА_2 пов`язаний спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Доводи позивача щодо протиправних дій відповідача у спірних правовідносинах, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують правомірність непогодження відповідачем звільнення його з військової служби.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-243, 246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя В.К. Левицький