Справа № 320/13892/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року № 320/13892/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 564099,04 грн. від 04.08.2021 в межах виконавчого провадження №66399398;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. про стягнення виконавчого збору в розмірі 564099,04 грн. від 04.08.2021 №50465544.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що державним виконавцем протиправно стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню за виконавчим листом, оскільки, останню у примусовому порядку не стягнуто, та жодних виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем Амборським А.В. не здійснено.

Крім того, позивач просить суд поновити строк звернення до суду із цим позовом, оскільки про спірну постанову дізнався 18.10.2021 року у зв`язку з надходженням на адресу місця роботи позивача ТОВ «Карпатнафтохім» запиту державного виконавця про отримання доходів боржника фізичної особи, складеного в межах виконавчого провадження №66399398.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки виконавчі дії вчинено відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідач просить суд звернути увагу й на те, що боржником судове рішення до моменту відкриття виконавчого провадження у 2016 році не виконано, з огляду на що, виконавчий збір підлягав стягненню після закінчення виконавчого провадження.

Разом із відзивом відповідачем подано копії матеріалів виконавчих проваджень №50465544 та №66399398.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року, яку залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

До відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 12.03.2016 року за вх.№714 надійшла заява ПАТ «Укрсоцбанк» про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 02.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 5 615 246 грн. 79 коп., третейського збору у сумі 25 500 грн., судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. від 14.03.2016 року відкрито виконавче провадження №50465544 з примусового виконання виконавчого листа №755/17174/15-ц, виданого 02.10.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у сумі 5 640 990, 39 грн. Пунктом 2 резолютивної частини цієї постанови встановлено боржнику самостійно виконати рішення суду у семиденний строк з моменту винесення постанови та надати письмове підтвердження про виконання.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. від 05.04.2016 року визначено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 564099, 00 грн., оскільки, згідно з мотивувальною частиною постанови, боржником не виконано у строк до 21.03.2016 року в самостійному порядку рішення суду.

28.08.2019 року між Іпотеко держателем АТ «Укрсоцбанк», Іпотеко давцем ОСОБА_1 (Продвець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог Іпотеко держателя, що міститься у іпотечному договорі, згідно з яким, Іпотеко держателем за Іпотечним договором №42.02 11/347 від 13.04.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим №1639, який містить застереження про задоволення вимог Іпотеко держателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, Продавцем передано, а Покупцем прийнято у власність квартиру АДРЕСА_1 і сплачує за неї ціну, визначену цим Договором у розмірі 1 623 137 грн. 99 коп., еквівалент яких становить 64 500 дол. США 00 центів.

01.06.2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. складено запит державного виконавця до Державної районної в місті Києві державної адміністрації про термінове повідомлення про зареєстрованих осіб за адресою : АДРЕСА_2 .

05.07.2021 року до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява за вх. №8333 від АТ «Альфа-Банк» про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що вимоги стягувача задоволено за рахунок іпотечного майна.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. від 04.08.2021 року замінено стягувача у виконавчому провадженні №50465544 з ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника АТ «Альфа-Банк».

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. від 04.08.2021 року закінчено виконавче провадження №50465544 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено про повідомлення заявою АТ «Альфа-Банк» про задоволення вимог стягувача за рахунок іпотечного майна боржника.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. від 04.08.2021року, на підставі частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 564099, 04 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. від 05.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66399398 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №50465544, виданої 04.08.2021 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вважаючи, що дії державного виконавця, які виявилися у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №50465544 та, безпосередньо, сама постанова, є протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені статтею 287 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, предметом оскарження у справі є дії відповідача щодо прийняття постанови від 04.08.2021 року про стягнення виконавчого збору та постанова від 04.08.2021 року про стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, до суду ОСОБА_1 звернувся 23.10.2021 року, шляхом направлення позову з додатками поштовим зв`язком.

В свою чергу, в обґрунтуваннях позовної заяви позивачем зазначено, що дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 18.10.2021 року у зв`язку з надходженням на адресу місця роботи позивача ТОВ «Карпатнафтохім» запиту державного виконавця про отримання доходів боржника фізичної особи, складеного в межах виконавчого провадження №66399398.

Згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 28 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

З копії матеріалів виконавчих проваджень №50465544 та №66399398 судом встановлено, що у виконавчому документі від 02.10.2015 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, який перебував на примусовому виконанні в межах виконавчого провадження №50465544, адресою боржника ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, адресами боржника ОСОБА_3 у постановах, винесених під час здійснення виконавчих проваджень №50465544 та №66399398 державним виконавцем зазначені такі адреси: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

Також, у копіях матеріалів виконавчих проваджень наявні фіскальні чеки ПАТ «Укрпошта» та Реєстри на відправлення рекомендованої поштової кореспонденції за 05.08.2021 року, згідно з якими, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. направлено постанову від 04.08.2021 року про стягнення виконавчого збору, винесену у виконавчому провадженні №50465544 та постанову від 05.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження №66399398 ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_6 .

Отже, державним виконавцем виконано вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині направлення боржнику відповідних постанов.

Разом з тим, з матеріалів, долучених до позовної заяви, а саме копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданого 19.08.1997 року Славутським МВ ГУ МВС України у Київській області, судом встановлено, що 05.07.2021 року ОСОБА_1 знято з місця реєстрації за адресою : АДРЕСА_3 , на яку останньому направлено спірну постанову.

Крім того, суд зауважує, що на адресу, зазначену у виконавчому документі: АДРЕСА_2 , державним виконавцем правомірно не направлено спірну постанову, оскільки позивач не проживає за вказаною адресою в силу її продажу на підставі Договору від 28.08.2019 року.

Судом також встановлено відсутність у копіях матеріалів виконавчих проваджень повідомлення боржника про зміну адреси з : АДРЕСА_3 ; на : АДРЕСА_5 , про яку позивачем зазначено у позовній заяві, як про адресу місця реєстрації, що відповідає паспортним даним останнього.

Водночас, суд бере до уваги, що державному виконавцю на момент здійснення виконавчого провадження №50465544 була відома й адреса боржника: АДРЕСА_5 , водночас, на вказану адресу державним виконавцем спірну постанову не направлено.

Отже, з огляду на зазначені обставини, у суду наявні обґрунтовані підстави вважати, що позивач дійсно не був обізнаний про винесення спірної постанови шляхом отримання її у спосіб, передбачений частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про поновлення позивачу строку звернення до суду із цим позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 21.04.1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинною на момент відкриття виконавчого провадження №50465544, далі також Закон №606) та Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови) (далі також Закон №1404).

Згідно з матеріалами справи судом встановлено, що виконавче провадження №50465544 відкрито постановою від 14.03.2016 року, зокрема, в межах цього виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 05.04.2016 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 564099, 00 грн. з боржника ОСОБА_1 .

Так, відповідно до частини першої статті 28 Закону №606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми,що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону №606 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 22 Закону №606 строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

З копій матеріалів виконавчого провадження №50465544 встановлено відсутність доказів стягнення виконавчого збору у розмірі 564099, 00 грн. (10 відсотків від суми, заявленої до стягнення у виконавчому провадженні) на підставі постанові від 05.04.2016 року.

Отже, виконавчий збір під час виконавчого провадження №50465544 не стягнуто.

В свою чергу, під час здійснення виконавчого провадження №50465544 змінилося законодавство, яким врегульовано примусове виконання рішень.

05.10.2016 року набрав чинності Закон №1404, згідно з пунктом 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень якого, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Так, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно з абзацом 1 частини четвертої статті 27 Закону №1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Статтею 40 Закону №1404 врегульовано наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, Законом №1404 передбачено стягнення виконавчого збору або на стадії відкриття виконавчого провадження, або на стадії його закінчення.

З матеріалів справи судом встановлено, що виконавче провадження №50465544 закінчено на підставі постанови від 04.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження, винесену на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404, яку позивачем не оскаржено.

Таким чином, з огляду на те, що на підставі постанови від 05.04.2016 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 564099, 00 грн. виконавчий збір не стягнуто, суд вважає правомірними дії відповідача щодо самого факту винесення постанови від 04.08.2021 року у виконавчому провадженні №50465544 позаяк в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, щодо суми стягнення виконавчого збору, визначену у спірній постанові, слід зазначити наступне.

Дослідивши зміст постанови від 04.08.2021 року про стягнення виконавчого збору, судом встановлено, що державний виконавець керувався статтями 3, 27 та 40 Закону №1404.

Згідно з пунктами 7, 8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також Інструкція №512/5), постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити, зокрема мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Водночас, визначивши розмір виконавчого збору у сумі 564099, 00 грн., державним виконавцем розрахунку у мотивувальній частині постанови про стягнення виконавчого збору не зазначено, зокрема, такий розрахунок відсутній і у наданих відповідачем копіях виконавчого провадження №50465544 як окремий документ, передбачений Інструкцією №512/5.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 27 Закону №1404, на яку посилається відповідач у мотивувальній частині постанови, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З огляду на те, що сума, заявлена до стягнення у виконавчому провадженні визначена у розмірі 5 640 990, 39 грн., 10 відсотків від цієї суми дорівнює 564099, 00 грн.

Отже, висновується, що сума виконавчого збору розрахована державним виконавцем з 10 відсотків суми, яка підлягала до стягнення у визначеному виконавчим провадженням розмірі, правильно.

В свою чергу, суд зазначає наступне.

Пунктом 22 розділу III Інструкції встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Вказану правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19.

Так, з мотивувальної частини постанови від 04.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження №50465544 судом встановлено, що державним виконавцем закінчено виконавче провадження у зв`язку з задоволенням вимог стягувача за рахунок іпотечного майна боржника, про що державного виконавця повідомлено стягувачем.

З матеріалів справи також встановлено, що реалізація іпотечного майна позивача відбулася на підставі укладеного 28.08.2019 року Договору купівлі-продажу квартири, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог Іпотеко держателя, між АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без участі державного виконавця.

Крім того, всупереч вимог пункту 22 розділу III Інструкції, державним виконавцем на виконавчому документі виконавчому листі, виданому Дніпровським районним судом міста Києва 02.10.2015 року суму стягнуту на користь стягувача під час виконавчого провадження №50465544 не зазначено, що свідчить про необґрунтованість визначеної у розмірі 10 відсотків від суми виконавчого збору, що підлягає стягненню за виконавчим документом, оскільки судом встановлено, що:

1) згідно із змістом виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 02.10.2015 року, судом вирішено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 5 615 246 грн. 79 коп., третейського збору у сумі 25 500 грн., судового збору у сумі 243 грн. 60 коп., в той же час, відповідачем в межах виконавчого провадження здійснювалося стягнення заборгованості позивача у сумі 5 640 990, 39 грн., що не відповідає визначеній сумі стягнення у виконавчому листі;

2) ціна продажу іпотечного майна позивача згідно з вищевказаним Договором від 28.08.2019 року склала 1 623 137 грн. 99 коп., що є значно меншою від суми заборгованості, визначеної виконавчим провадженням №50465544 (5 640 990, 39 грн.).

Суд враховує, що копії матеріалів виконавчого провадження містять докази розмірів стягнутих сум державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження №50465544 за наслідками винесення ним постанов про звернення стягнення на пенсію боржника. Водночас, Звіти про здійснення відрахування та виплати містять суми утримання з боржника: 2904, 59 грн., 2904, 59 грн., 1603, 09 грн., 1603, 09 грн., 342, 12 грн., які, навіть якщо додатки до суми від продажу іпотечного майна у розмірі 1 623 137 грн. 99 коп., не складають всього розміру заборгованості боржника, який визначено державним виконавцем до стягнення під час виконавчого провадження, який дорівнює 5 640 990, 39 грн.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404 та підлягає скасуванню.

Щодо тверджень відповідача про безпідставне посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19 та Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18, оскільки такі стосуються правовідносин, що не є аналогічними спірним правовідносинам, що виникли у цій справі, суд зазначає наступне.

Дійсно, у справах №400/4023/19 та №2540/3203/18, спірні правовідносини виникли у зв`язку із стягненням виконавчого збору внаслідок винесення виконавцем постанови про повернення виконавчого листа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404, в той час, як спірні відносини, що вирішуються у справі №320/13892/21, виникли внаслідок закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404.

Разом з тим, у постанові від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18, на яку Верховний Суд також посилається у постанові від22.01.2021 року у справі №400/4023/19, Великою Палатою Верховного Суду вирішено виключну правову проблему, а саме питання щодо застосування частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404.

Суд зауважує, що частиною третьою статті 40 Закону №1404 охоплено питання стягнення виконавчого збору як внаслідок винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема на підставі пункту 1 частини першої статті 37), так і про закінчення виконавчого провадження (зокрема на підставі пункту 9 частини першої статті 39).

Крім того, в цих спірних правовідносинах, державним виконавцем розраховано суму стягнення виконавчого збору на підставі частини другої статті 27 Закону №1404.

Враховуючи викладене, суд вважає правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом у справах №400/4023/19 та №2540/3203/18 релевантними до спірних правовідносин в межах висновків щодо аналізу норм Закону №1404 та Інструкції в частині обґрунтованості визначення виконавцем суми стягнення виконавчого збору.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом скасування протиправної постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. про стягнення виконавчого збору у розмірі 564 099 грн. 04 коп. від 04.08.2021 року в межах виконавчого провадження №66399398.

Суд вважає, що задоволення позову в частині позовних вимог є достатнім та ефективним захистом порушеного права позивача.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а інші докази понесених сторонами судових витрат у матеріалах справи відсутні, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241-246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. про стягнення виконавчого збору у розмірі 564 099 грн. 04 коп. від 04.08.2021 року в межах виконавчого провадження №66399398.

В решті відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Балаклицький А. І.