Справа № 755/12865/23
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/249/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

"05" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Катющенко В.П.

при секретарі: Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про скасування рішення від 24.08.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про скасування рішення від 24.08.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, провадження у якій було відкрито ухвалою суду від 05.09.2023, постановлено про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, призначено судове засідання в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва 15.09.2023 на 14:00 год.

У судове засідання 15.09.2023 учасники у справі до суду не з`явились. Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття у судове засідання останнього та його представника, проте причини неявки до суду останні не повідомили, як і доказів на підтвердження поважності неприбуття у судове засідання не подали.

Судове засідання було відкладено на 05.10.2023 на 14:30 год.

У судове засідання 05.10.2023 учасники у справі до суду не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_1 - Струця М.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття у судове засідання позивача та його представника, через хворобу позивача, проте причини неявки безпосередньо представника позивача суду не повідомлено, як і не надано доказів на підтвердження поважності неприбуття у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 ст. 45 КАС України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 ст. 131 КАС України передбачено, що учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

Як убачається з матеріалів справи, позивач та його представник повторно не з`явилися у судове засідання, при цьому належним чином повідомлені про розгляд справи, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не подавали. Однак, повторно до суду від сторони позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю прибути до суду, при цьому обґрунтованих причин неявки та доказів на їх підтвердження до суду не надано, що унеможливлює суд пересвідчитися у обставин, викладених у поданих клопотаннях.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст.55 Конституції України.

При цьому, суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тобто, обов`язок щодо вжиття заходів для прискорення розгляду справи покладено на позивача як ініціатора спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Таким чином, суд доходить до висновку, що стороною позивача утрачено інтерес до вирішення заявленого позову, через неодноразові неявки до суду без поважних причин, з урахуванням визначених законодавством строків розгляду даної категорії справ, відтак заявлений позов ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, підстави та предмет позову, враховуючи, що подальший судовий розгляд справи є неможливим за відсутності позивача та/або його представника, ураховуючи неповажність причин неявки сторони позивача у судові засідання та неможливість встановити об`єктивні обставини у цій справі, суд доходить до висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про скасування рішення від 24.08.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни - без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 9, 44, 45, 131, 240, 288, 294, 295 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про скасування рішення від 24.08.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 294 КАС України та в строки встановлені ст. 295 КАС України.

Суддя: