Справа № 360/8658/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/8658/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 28 грудня 2021 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, військова частина) з такими вимогами:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби за період з 2016 року по 2018 рік;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби за період з 2016 року по 2018 рік з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату позивачу недоплачених частин за період з 2016 року по 2018 рік.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач з 25 травня 2016 року по 16 березня 2018 року проходив військову службу у відповідача.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати неотриманих коштів, які входили до складу допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення, з включенням до складу останньої щомісячної додаткової грошової винагороди, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, діючої на час виплати, але відповіді так і не надійшло.

З наведеного, на думку позивача, вбачається, що відповідачем визнається обставина не включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, до складу вищевказаних виплат.

Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, оскільки щомісячна додаткова винагорода за своєю правовою природою віднесена до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а саме до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, тому мала враховуватися для обчислення отриманих позивачем у спірному періоді матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення.

Вважаючи порушеним своє право на належне грошове забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

По справі судом вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою від 29 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; зобов`язано відповідача надати до суду докази, яких не вистачає для розгляду справи.

- ухвалою від 20 червня 2022 року повторно запропоновано відповідача подати до суду відзив та витребувано докази, яких не вистачає для розгляду справи.

- ухвалою від 11 липня 2022 року зупинено провадження у справі до завершення перебування відповідача, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

- ухвалою від 28 серпня 2023 року поновлено провадження у справі.

- ухвалою від 28 серпня 2023 року повторно зобов`язано відповідача подати до суду докази, яких не вистачає для розгляду справи, а саме: послужний список та картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2016-2018 роки; довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 25 травня 2016 року по 16 березня 2018 року з зазначенням окремо всіх складових; інформацію щодо здійснення ОСОБА_1 виплати у 2016-2018 роках грошової допомоги на оздоровлення та з наданням відповідних рапортів та наказів на її виплату; інформацію щодо здійснення ОСОБА_1 виплати у 2016-2018 роках матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та з наданням відповідних рапортів та наказів на її виплату; інформацію про складові грошового забезпечення, з якого здійснювався розрахунок грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 у 2016-2018 роках; інформацію про складові грошового забезпечення, з якого здійснювався розрахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 у 2016-2018 роках; грошовий атестат з попереднього місця проходження служби (за наявності).

На виконання вимог ухвали від 28 серпня 2023 року відповідачем 25 вересня 2023 року до суду надано: довідку стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 2016 по 2018 роки; довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження служби з 2016 по 2018 роки.

Керуючись частиною дев`ятою статті 80 та частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) є учасником бойових дій, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 20 квітня 2016 року серії НОМЕР_3 .

Позивач в період з 25 травня 2016 року по 16 березня 2018 року проходив військову службу у відповідача, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією військового квитка від 14 квітня 2016 року серії НОМЕР_4 .

Дослідженням довідки відповідача про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження служби б/д та б/н встановлено, що ОСОБА_1 в період з травня 2016 року по лютий 2018 року включено нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 % грошового забезпечення.

Дослідженням довідки відповідача стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення за період з 2016 по 2018 роки б/н та б/д встановлено, що позивач отримав: у 2016 році - грошову допомогу для оздоровлення у розмірі 4385,22 грн; у 2017 році грошову допомогу для оздоровлення у розмірі 4648,00 грн та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 4640,78 грн; у 2018 році грошову допомогу для оздоровлення у розмірі 4938,88 грн.

Також з цієї довідки судом встановлено, що розрахунок виплаченої позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення здійснено із грошового забезпечення позивача, до якого включено такі складові: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавку за вислугу років, надбавку за особливі умови служби, доплату 50 %, премію.

З вищеописаних довідок судом також встановлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60 % грошового забезпечення, виплата якої здійснювалася в період з травня 2016 року по лютий 2018 року відповідно до Постанови № 889, не враховувалась до грошового забезпечення позивача, з якого обчислено виплачені позивачу у спірному періоді матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошові допомоги для оздоровлення.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 21 листопада 2021 року за нарахуванням та виплатою йому не отриманих коштів, які входили до складу допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення, з включенням до їх складу щомісячної додаткової грошової винагороди, виплата якої була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яка була чинною на час виплати в період з 2014 по 2018 роки.

Відповіді на звернення позивач не отримав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) (наведений в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (яка втратила чинність з 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1052, від 21.02.2018 № 103) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

У спірному періоді порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція № 260) (наказ втратив чинність з 20 липня 2018 року на підставі наказу Міністерства оборони від 07.06.2018 № 260).

Пунктом 1.2 розділу І Інструкції № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 30.1 розділу ХХХ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 30.2 розділу ХХХ Інструкції № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Абзацом першим пункту 30.3 розділу ХХХ Інструкції № 260 установлено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 33.1 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 33.2 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260).

Абзацами першим та другим пункту 33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260 визначено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (яка втратила чинність з 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1052, від 21.02.2018 № 103) (далі Постанова № 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил (далі Інструкція № 595) (наказ втратив чинність з 16 грудня 2016 року на підставі наказу Міністерства оборони від 24.10.2016 № 550).

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 Інструкції № 595 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць: військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту): з 01 квітня 2013 року - до 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року - до 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Пунктом 5 Інструкції № 595 визначено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Згідно із пунктом 8 Інструкції № 595 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 9 Інструкції № 595 встановлено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Інструкція № 550) (наказ втратив чинність з 20 липня 2018 року на підставі наказу Міністерства оборони від 07.06.2018 № 260).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Інструкції № 550 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Пунктом 5 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Згідно із пунктом 8 Інструкції № 550 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 9 Інструкції № 550 визначено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

З вищенаведених положень судом встановлено, що в період проходження позивачем служби у відповідача з 25 травня 2016 року по 16 березня 2018 року Постановою 1294 та Інструкцією № 260 було передбачено виплату військовослужбовцям Збройних Сил України, зокрема й позивачу, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких розраховувався, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця, до складу якого включалися: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на які військовослужбовець мав право за займаною ним штатною посадою.

З вищеописаних наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачу в період з 25 травня 2016 року по 16 березня 2018 року нараховано та виплачено: у 2016 році грошову допомогу для оздоровлення; у 2017 році грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань; у 2018 році грошову допомогу для оздоровлення, розмір яких розраховано з грошового забезпечення позивача, до якого включено: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавку за вислугу років, надбавку за особливі умови служби, доплату 50 %, премію.

При цьому судом встановлено, що в період з травня 2016 року по лютий 2018 року позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60 % грошового забезпечення відповідно до Постанови № 889, яку відповідачем не включено до грошового забезпечення позивача, з якого розраховано виплачену позивачу грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Суд зауважує, що така винагорода виплачувалася позивачу протягом спірного періоду щомісяця, тобто мала постійний характер.

Оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, була щомісячною та мала постійних характер, то вона у повній мірі відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17.

Проте, незважаючи, що передбачена Постановою № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, її не враховано до місячного грошового забезпечення позивача, з якого здійснено розрахунок виплачених в період 2016-2018 років грошової допомоги для оздоровлення та в 2017 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Застереження щодо не включення цієї винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до пункту 8 Інструкції № 595, Інструкції № 550, пунктів 30.3 та 33.3 Інструкції № 260 суд вважає незастосовними, оскільки відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом, не віднесені до його компетенції та можуть бути змінені лише законодавцем.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

У свою чергу відповідач застосовуючи вказані Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги для оздоровлення, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, не врахував пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, частиною другою статті 9 якого визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

З викладеного слідує, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 295/5200/18, від 14 квітня 2020 року у справі № 820/3719/18, від 21 грудня 2021 року у справі № 820/3423/18, від 07 липня 2022 року у справі № 520/7308/21.

Підсумовуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженнями позивача, що виплачені йому у 2016-2018 роках грошова допомога для оздоровлення та у 2017 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мали розраховуватися відповідачем з розміру місячного грошового забезпечення позивача, до складу якого, у свою чергу, входить щомісячна додаткова грошова винагорода відповідно до Постанови № 889, а тому вказані виплати мали здійснюватися з урахуванням цієї винагороди.

Отже суд встановив, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення позивачу розрахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на встановлені судом обставини, враховуючи нормативне врегулювання спірних відносин, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного суду правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, виплаченої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, виплаченої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова