Справа № 160/17410/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Державної митної служби України, відповідача-2: Львівської митниці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
17 липня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Державної митної служби України, відповідача-2: Львівської митниці, в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що його відповідно до наказу Державної митної служби України №1142-к від 18.06.10 року з 02 серпня 2010 року було призначено на посаду інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Краковець" Львівської митниці.
Постановою старшого слідчого прокуратури Львівської області від 10.10.2011 року відносно нього була відкрита кримінальна справа та інкриміновані дії передбачені частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
Наказом Державної митної служби України №2236-к від 10.10.2011 року ОСОБА_1 звільнено з посади на державній службі в митних органах України.
22 вересня 2020 року вироком Яворівського районного суду Львівської області по справі № 1329/626/2012 винесено виправдувальний вирок щодо визнання невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, та виправдано ОСОБА_1 за відсутністю в його діянні складу злочину.
06 квітня 2021 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду постановлено: вирок Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2020 року залишити без змін.
15 грудня 2021 року ухвалою колегією суддів Третьої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №1329/626/2012 встановлено: Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у діях обвинуваченого складу інкримінованих йому злочинів є обґрунтованими. Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року залишено без змін, а скаргу прокурора - без задоволення.
23 червня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановив: касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2022 року залишити без змін.
06 жовтня 2022 року Європейський суд з прав людини, засідаючи в складі одного судді, виніс ухвалу та визнав вищезгадану заяву неприйнятною, оскільки строки оскарження законності наказів про звільнення давно пройшли і суди України розглядали саме цей факт, а не право на відновлення трудових прав на підставі виправдувального вироку по кримінальній справі.
16 червня 2023 року Львівська митниця надіслала відповідь та зазначила, що заява позивача не підлягає задоволенню.
ОСОБА_1 вважає протиправною відмову Львівської митниці у наданні попереднього місця роботи на посаді інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці, а при неможливості цього - іншої підходящої роботи відповідно до ст.ст.1,2 Закону України №266/94-ВР, п.п.3,4 Положення про застосування Закону України №266/94-ВР та повідомлення Яворівського районного суду Львівської області №01-05/48/2023. У зв`язку з цим для відновлення його трудових прав позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
На адресу Державної митної служби України (відповідач-1) було надіслано позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження по справі.
25 липня 2023 року Державною митною службою України отримано ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач-1 відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідь на вказану заяву Львівською митницею направлено позивачеві листа від 16 червня 2023 року №7.4-1-10/10/ НОМЕР_1 , яким повідомлено наступне.
Відповідно до статті 6 Закону №266/94-ВР, громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним: засудженням: або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Пунктом 18 Положення №6/5/3/41 передбачено, що згідно з статтею 6 Закону громадянину, звільненому з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням, або відстороненому від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, надається колишня робота (посада), а при неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, втрата довіри до працівника, який безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, внаслідок вчинення ним винних дій, скоєння працівником, який виконував виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, а також наявність інших, передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше місячного терміну з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.
Наказом Державної митної служби України № 2236-к від 10.10.2011 року "Про припинення перебування на державній службі" позивачу було припинено державну службу за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу". Вказаний наказ є чинним та не скасованим.
Позивача не було звільнено з роботи з підстави, передбаченої пунктом 7 частини 1 статті 36 КЗпП України або пунктом 5 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу", а тому норми Закону України № 266/94-ВР та Положення № 6/5/3/41 не підлягають застосуванню в даному випадку.
Представник відповідача-2 зазначив, що крім того, статтею 6 Закону №266/94-ВР та Пунктом 18 Положення №6/5/3/41 передбачено надання роботи (посади) громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком. Звернення ж позивача надійшло поза межами вказаного строку.
Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 від 01 червня 2023 не підлягає задоволенню.
З урахуванням зазначеного, представник відповідача-2 просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Львівська митниця надіслала лист-відповідь на заяву позивача від 01.06.2023 року без наведення обґрунтувань відмови в розгляді заяви, зробила висновок, що відповідь на заяву є законною та обґрунтованою.
Відмова Львівської митниці у поновленні його трудових прав є незаконною та необґрунтованою.
Оскільки ОСОБА_1 було звільнено не у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (п.7 ч.1 ст.35 КЗпП України), та не через наявність судимості (ст.ст. 12, 30 Закону України «Про державну службу»), то митниця робить висновок, що з цієї причини йому не повинні надавати попереднє місце роботи.
Стаття 11 Закону України №266/94-ВР чітко встановлює, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
Тобто, у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди існує певний перелік суб`єктів, які зобов`язані роз`яснити особі порядок.
З цього приводу пункт 6 Положення "Про застосування Закону України №266/94-ВР" містить таку норму, що відповідний орган, зазначений у пункті 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.
Таким чином, на думку ОСОБА_1 , повідомлення є документом, який встановлює права осіб щодо відшкодування шкоди, а також роз`яснює куди і протягом якого терміну можна звернутися.
Яворівський районний суд Львівської області, тобто суд, який розглядав кримінальну справу по першій інстанції, 27.04.2023 року у своєму повідомленні встановив право ОСОБА_1 на отримання попередньої роботи.
З урахуванням викладеного, позивач просив поновити його трудові права та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
В обґрунтування вказаної заяви представник відповідача-2 зазначив, що 22.09.2020 року Яворівським районним судом Львівської області по справі №1329/626/2012 було винесено виправдувальний вирок ОСОБА_1
06 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд виніс ухвалу, якою вирок Яворівського районного суду Львівської області по справі №1329/626/2012 залишено без змін.
27 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Державної митної служби України та Галицької митниці Держмитслужби із вимогою про поновлення його трудових прав відповідно до Закону України №266/94-ВР та Положення 6/5/3/41.
Таким чином, позивач, ще в квітні 2021 року був обізнаний з нормами Положення 6/5/3/41, а саме з пунктом 18 Положення в тій частині, що при відмові у поновленні на роботі або не вирішенні цього питання у місячний термін з дня звернення громадянина, він після цього, відповідно до правил статті 232 Кодексу законів про працю України, має право у місячний термін звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі.
Знаючи про порушення його права 27.04.2021, позивач звернувся до Державної митної служби України та Галицької митниці Держмитслужби із вимогою про поновлення його трудових прав відповідно до Закону України №266/94-ВР та Положення 6/5/3/41, враховуючи норми пункту 18 Положення 6/5/3/41, у місячний термін - 27 травня 2021 року.
Отже, отримавши відмову у поновленні на роботі або не вирішення цього питання у місячний термін з дня звернення громадянина, він після цього, відповідно до правил статті 232 Кодексу законів про працю України, мав право у місячний термін звернутися до суду з позовом про поновлення.
Таким чином, ОСОБА_1 мав звернутися до суду у відповідний строк, однак протермінував звернення до суду на два роки.
Згідно вимог частин 1, 2, 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Позовна заява датована позивачем 16 липня 2023 року, тобто її подано з пропуском як встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку, так і з порушенням вимог статті 232 Кодексу законів про працю України та пункту 18 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 року №6/5/3/41.
При цьому, жодних причин поважності пропущення процесуального строку позовна заява не містить.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-2 просив задовольнити вказану заяву та залишити позовну заяву в частині позовних вимог без розгляду.
Таким чином, відповідачі по справі одночасно стверджують, що відносно вимоги: визнати протиправною відмову Львівської митниці відновити трудові права ОСОБА_1 строки не пропущені, а відносно вимоги: зобов`язати Львівську митницю та Державну митну службу України надати ОСОБА_1 попередню роботу строки пропущені.
Відповідно до пунктів 3, 4, 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Отже, відповідачі, на думку позивача, не можуть стверджувати про порушення строків звернення до суду лише по одній позовній вимозі, оскільки перша позовна вимога стосується протиправності дій чи бездіяльності, а друга позовна вимога забезпечує відновлення прав, порушених такими протиправними діями чи бездіяльністю.
З урахуванням викладених обставин справи, позивач просив відмовити в задоволенні клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду.
Вирішуючи клопотання представника відповідача-2 про залишення позовної заяви в частині без розгляду, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для звернення до адміністративного суду з позовами у спорах за участю суб`єктів владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства та позовами у спорах, що виникають у зв`язку з проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу, встановлюється тримісячний строк з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Проведення медіації не впливає на перебіг строку звернення до адміністративного суду.
Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, перша позовна вимога, щодо якої дотримано строк звернення до суду, стосується протиправності дій чи бездіяльності, а друга позовна вимога, яку представник відповідача-2 просить залишити без розгляду, направлена на відновлення прав порушених такими протиправними діями чи бездіяльністю, тобто друга позовна вимога є похідною від першої.
З урахуванням цього суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не пропущено строк звернення до суду з першою та другою позовними вимогами, у зв`язку з чим клопотання Львівської митниці про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог задоволенню не підлягає.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
18 червня 2010 року ОСОБА_1 , відповідно до наказу Державної митної служби України №1142-к, з 02 серпня 2010 року призначений на посаду інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Краковець" Львівської митниці.
10 жовтня 2011 року постановою старшого слідчого відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області, юриста 2 класу, ОСОБА_2 , який розглянув матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 про вимагання неправомірної вигоди старшим інспектором митного поста "Краковець" Львівської митниці ОСОБА_4 та правомірності дій службових осіб митного поста Львівської митниці під час пропуску 10 жовтня 2011 року на митну територію України вантажу різної групи товарів, порушено кримінальну справу стосовно старшого інспектора митного поста "Краковець" Львівської митниці ОСОБА_4 та інспектора митного поста "Краковець" Львівської митниці ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
Наказом Державної митної служби України №2236-к від 10.10.2011 року перебування ОСОБА_1 на державній службі в митних органах України було припинено з підстави, що 10 жовтня 2011 року співробітниками УДСБЕЗ УМВС України у Львівській області затримано ОСОБА_1 , інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці та ОСОБА_4 , старшого інспектора цього ж підрозділу, під час отримання ними грошових коштів у розмірі 400 Євро від громадянина, який слідував через митний кордон України.
Наказом Львівської митниці №912-к від 10 жовтня 2011 року було оголошено наказ Державної митної служби України від 10 жовтня 2011 року №2236-к.
27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України «Про припинення перебування на державній службі» №2236-к від 10.10.2011 року, в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України з 10.10.2011 року ОСОБА_1 , інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці;
визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДМСУ «Про оголошення наказу Державної митної служби України» №912-к від 10.10.2011 року, в частині проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 , здачі службового посвідчення № НОМЕР_3 , номерного знака НОМЕР_4 та представницької картки LV2368;
зобов`язати Державну митну службу України та Галицьку митницю Держмитслужби поновити на посаді ОСОБА_1 ;
нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 10.10.2011 року до моменту прийняття рішення по цій справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року по справі №160/4657/20, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено та ухвалено:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року по справі №160/4657/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення та постановлено:
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року - залишити без змін.
Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2020 року по справі №1329/626/2012 ОСОБА_1 визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України (по епізодах з потерпілим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_10 за 14.09.2011, 16.09.2011, 20.09.2011 та 24.09.2011) і виправдати за відсутністю в його діянні складу злочинів передбачених частиною 3 статті 368 КК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року вирок Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2020 року залишено без змін, а апеляцію прокурора Львівської обласної прокуратури - без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 грудня 2021 року вирок Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби, в якому, згідно заяви про зміну предмета позову, просив суд:

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора ВМО №2 митного пропуску "Краковець" Львівської митниці, або аналогічній посаді шляхом визнання недійсними: наказу Державної митної служби України "Про припинення перебування на державній службі" №2236-к від 10.10.2011, в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України з 10.10.2011 року ОСОБА_1 , інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Краковець" Львівської митниці; наказу Львівської митниці ДМСУ Про оголошення наказу Державної митної служби України №912-к від 10.10.2011, в частині проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 , здачі службового посвідчення ОСОБА_1 , номерного знака та представницької картки НОМЕР_5 ; запису про звільнення з роботи (посади) ОСОБА_1 , зобов`язавши відповідачів внести відповідні відомості до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 жовтня 2011 року по день ухвалення рішення про поновлення па державній службі;

- строк, протягом якого ОСОБА_1 не працював, з 11 жовтня 2011 року до дня поновлення на державній службі зарахувати до загального трудового стажу, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення суми середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року в справі №380/10480/21 клопотання представника відповідача - задоволено та ухвалено:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2022 року по справі №380/10480/21, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі №380/10480/21 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року по справі №160/4657/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та постановлено:

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 червня 2022 року по справі №380/10480/21 касаційну скаргу залишено без задоволення та постановлено:

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2022 року залишити без змін.

13 липня 2022 року ОСОБА_1 надіслав заяву до Європейського суду з прав людини про порушення його прав (заява №39125/22 Lакоv V. Uкrаine) щодо права на справедливий суд.

06 жовтня 2022 року Європейський суд з прав людини, засідаючи в складі одного судді, виніс ухвалу, якою визнав заяву неприйнятною, оскільки строки оскарження законності наказів про звільнення давно пройшли і суди України розглядали цей факт, а не право на відновлення трудових прав на підставі виправдувального вироку по кримінальній справі.

ОСОБА_1 додатково звернувся за роз`ясненнями щодо порядку реалізації та відновлення його трудових прав до Міністерства юстиції України, Яворівського районного суду Львівської області, Міністерства економіки України, Львівської обласної прокуратури та Національного агентства з питань державної служби.

20 грудня 2022 року Міністерство юстиції України надало роз`яснення, що відповідно до Закону України №266/94-ВР постановлення виправдувального вироку суду надає ОСОБА_1 право на відновлення його порушених прав.

28 лютого 2023 року Яворівський районний суд Львівської області повідомив, що відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» роз`яснення процедури поновлення трудових прав не входить до повноважень місцевого суду.

14 квітня 2023 року Міністерство економіки України, як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері праці та трудових відносин, надало відповідь, що направило запит до Національного агентства з питань державної служби.

15 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку позивачем була отримана відповідь Львівської обласної прокуратури від 28 лютого 2023 року про те, що відповідно до статті 11 Закону України №266/94-ВР, п.п.6,24 Положення про застосування Закону України №266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року, обов`язок вчинення вказаних у зверненні дій. покладено на орган, яким ухвалено рішення про виправдання.

26 квітня 2023 року Національне агентство з питань державної служби, як центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, повідомило, що відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

27 квітня 2023 року Яворівський районний суд Львівської області, як орган яким ухвалено рішення про виправдання, відповідно до статті 11 Закону України №266/94-ВР та пунктів 6, 24 Положення про застосування Закону України №266/94-ВР направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення встановленого зразка.

У повідомленні зазначено, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», введеного в дію постановою Верховної Ради України від 01 грудня 1994 року, позивач має право, зокрема, звернутися з вимогою протягом трьох місяців про надання попередньої роботи, а при неможливості цього - іншої підходящої роботи до Львівської митниці (), як правонаступника Львівської митниці.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 відповідно до принципу правонаступництва при реформуванні державних органів, установ та організацій, на виконання Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України №266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №26/5/3/41 від 04 березня 1996 року та повідомлення Яворівського районного суду Львівської області №01-05/48/2023 від 27 квітня 2023 року, звернувся до Львівської митниці з заявою, в якій просив:

Львівську митницю () надати ОСОБА_1 попередню роботу, а при неможливості цього - іншу підходящу роботу;

відновити трудові та пенсійні права ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР.

Листом Львівської митниці №7.4-1-10/10/15035 від 16 червня 2023 року повідомлено позивача про розгляд заяви від 01.06.2023 (вх.№28048/10-10 від 02.06.2023) за зазначено наступне.

У вказаній заяві ОСОБА_1 посилаєтесь на положення Закону України від 01.12.1994 №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41.

Відповідно до статті 6 Закону №266/94-ВР, громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу.

Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком, винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Пунктом 18 Положення №6/5/3/41 передбачено, що згідно з статтею 6 Закону громадянину, звільненому з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відстороненому від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, надається колишня робота (посада), а при неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, втрата довіри до працівника, який безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, внаслідок вчинення ним винних дій, скоєння працівником, який виконував виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, а також наявність інших, передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді), йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу.

Робота (посада) надається громадянинові не пізніше місячного терміну з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Наказом Державної митної служби України №2236-к від 10.10.2011 року «Про припинення перебування на державній службі» ОСОБА_1 було припинено державну службу за порушення присяги державних службовців відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Вказаний наказ є чинним та не скасованим.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Також, пунктом 5 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (1993 року, в редакції станом на 10.10.2011 року) було передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі .

Статтею 12 Закону визначено, що не можуть бути обраними або призначеними на посаду в державному органі та його апараті особи, які мають судимість, що є несумісною з зайняттям посади.

Однак, ОСОБА_1 , не було звільнено з роботи з підстави, передбаченої пунктом 7 частини 1 статті 36 КЗпП України або пунктом 5 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу», а тому норми Закону №266/94-ВР та Положення №6/5/3/41, не підлягають застосуванню в даному випадку.

Верховний Суд в постанові від 23.06.2022 у справі №380/10480/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема зазначив наступне:

"Проте, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звільнено з посади за порушення присяги державного службовця (пункт 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу»), що є самостійною підставою для звільнення з державної служби, незалежно від обставин притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Водночас Закон №266/94-ВР визначає порядок відшкодування шкоди (втраченого заробітку або інших доходів, конфіскованого майна, сплачених штрафів, судових та інших витрат, моральної шкоди тощо), завданої особі, в тому числі внаслідок незаконного засудження або незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

При цьому стаття 6 цього Закону передбачає порядок поновлення на роботі (посаді) особи, звільненої з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відстороненої від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Виходячи з цього, суди дійшли обґрунтованого висновку, що положення Закону №266/94-ВР не підлягають застосуванню при вирішенні питання щодо строку звернення до суду з цим позовом».

Окрім того, і статтею 6 Закону №266/94-ВР і Пунктом 18 Положення №6/5/3/41 передбачено надання роботи (посади) громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком. Звернення надійшло поза межами вказаного строку.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 від 01 червня 2023 року не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 вважає протиправною відмову Львівської митниці у наданні попереднього місця роботи (посади) в Львівській митниці, а при неможливості цього - іншої підходящої роботи, відповідно до ст.ст.1,2 Закону України №266/94-ВР, п.п.3,4 Положення про застосування Закону України №266/94-ВР, повідомлення Яворівського районного суду Львівської області №01-05/48/2023 та відновленні його трудових прав, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну службу" в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки".

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Статтею 30 цього ж Закону визначені підстави припинення державної служби

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов`язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону;

7) неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 цього Закону.

Зміна керівників або складу державних органів не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім державних службовців патронатної служби.

За державними службовцями, які займали посади першої категорії не менше трьох років і звільнені у зв`язку із зміною складу органу, де вони працювали, або закінченням терміну повноважень цього органу, зберігається середньомісячний заробіток на період працевлаштування, але не більше одного року.

У даному випадку, 10 жовтня 2011 року постановою старшого слідчого відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області, юриста 2 класу, ОСОБА_2 , який розглянув матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 про вимагання неправомірної вигоди старшим інспектором митного поста "Краковець" Львівської митниці ОСОБА_4 та правомірності дій службових осіб митного поста Львівської митниці під час пропуску 10 жовтня 2011 року на митну територію України вантажу різної групи товарів, порушено кримінальну справу стосовно старшого інспектора митного поста "Краковець" Львівської митниці ОСОБА_4 та інспектора митного поста "Краковець" Львівської митниці ОСОБА_1 за ознаками складу злочину передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.

Наказом Державної митної служби України №2236-к від 10.10.2011 року перебування ОСОБА_1 на державній службі в митних органах України було припинено за порушення присяги державного службовця (пункт 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу»).

Наказом Львівської митниці №912-к від 10 жовтня 2011 року було оголошено наказ Державної митної служби України від 10 жовтня 2011 року №2236-к.

Відповідно до статті 6 Закону №266/94-ВР, громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним: засудженням: або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Пунктом 18 Положення №6/5/3/41 передбачено, що згідно з ст.6 Закону громадянину, звільненому з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням, або відстороненому від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, надається колишня робота (посада), а при неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, втрата довіри до працівника, який безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, внаслідок вчинення ним винних дій, скоєння працівником, який виконував виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, а також наявність інших, передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді), - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше місячного терміну з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

ОСОБА_1 було припинено державну службу за порушення Присяги державних службовців відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Також, пунктом 5 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (1993 року, в редакції станом на 10.10.2011 року) було передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону).

Статтею 12 Закону України «Про державну службу» визначено, що не можуть бути обраними або призначеними на посаду в державному органі та його апараті особи, які мають судимість, що є несумісною із зайняттям посади.

Про це зазначив і Верховний Суд в постанові від 23.06.2022 у справі №380/10480/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій зокрема, визначено наступне:

Проте, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звільнено з посади за порушення присяги державного службовця (пункт 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу»), що є самостійною підставою для звільнення з державної служби, незалежно від обставин притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Водночас Закон №266/94-ВР визначає порядок відшкодування шкоди (втраченого заробітку або інших доходів, конфіскованого майна, сплачених штрафів, судових та інших витрат, моральної шкоди тощо), завданої особі, в тому числі внаслідок незаконного засудження або незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім викладеного вище, суд також враховує той факт, що позивач вже звертався із позовом про визнанням протиправними наказів та поновленням на посаді до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року, в адміністративній справі №160/4657/20, яка набрала законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві у зв`язку з пропущенням строків звернення до сулу.

Щодо посилання позивача на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №383/596/15-ц, суд приходить до висновку, що він не є релевантним спірним правовідносинам, оскільки справа №383/596/15-ц стосувалась звільнення у запас Збройних сил України за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Натоміть, ОСОБА_1 було припинено державну службу за порушення Присяги державних службовців відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Щодо повідомлення Яворівського районного суду Львівської області по справі 1329/626/2012, суд зазначає наступне.

27 квітня 2023 року Яворівський районний суд Львівської області, як орган яким ухвалено рішення про виправдання, відповідно до статті 11 Закону України №266/94-ВР та п. п. 6, 24 Положення про застосування Закону України №266/94-ВР, направив позивачеві повідомлення встановленого зразка.

У повідомленні зазначено, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», введеного в дію постановою Верховної Ради України від 1 грудня 1994 року, позивач має право, зокрема, звернутися з вимогою протягом трьох місяців про надання попередньої роботи, а при неможливості цього - іншої підходящої роботи до Львівської митниці (), як правонаступника Львівської митниці.

Однак, суд враховує, що це повідомлення не встановлює права, а лише роз`яснює права, передбачені Законом №266/94-ВР, які передбачено пунктами 6 та 24 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41.

Зокрема, відповідно до пункту 6 Положення №6/5/3/41, громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у пункті 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Згідно пункту 24 Положення №6/5/3/41, у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі громадянина у вчиненні злочину, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов`язані згідно з статтею 11 Закону роз`яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди, а також на його прохання в місячний термін письмово повідомити про своє рішення трудовий колектив або громадські організації за місцем проживання.

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи рішення в справі, суд також керується принципом верховенства права, який закріплений в статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача-2, що ОСОБА_1 не було звільнено з роботи з підстави, передбаченої пунктом 7 частини 1 статті 36 КЗпП України або пунктом 5 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу», а отже норми Закону №266/94-ВР та Положення №6/5/3/41 не підлягають застосуванню в даному випадку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ "Таскомбанк" №40039 від 16 липня 2023 року.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Державної митної служби України, відповідача-2: Львівської митниці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник