Справа № 400/8881/23
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

03 жовтня 2023 р. № 400/8881/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Середи В.Р. у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030,

до відповідачів:Державна служба геології та надр України, вул. Антона Цедіка, 16,Київ 57,03057, Товариство з обмеженою відповідальністю "НІВЕН", вул.Південна, 33-А, кв. 48,Миколаїв,54018,

про:визнання протиправним та скасування наказу від 31.10.2018р. №409 та зскасування дозволу від 13.02.2019 р. №6317,

За участю представників сторін:

від позивача: Черніговської О.С.,

від відповідача 1: не прибув,

від відповідача 2: Маліченко Л.Т.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури (далі по тексту Позивач; Прокурор) звернувся до адміністративного суду з позовом в інтересах Держави до Державної служби геології та надр України (далі по тексту Відповідач 1) та до ТОВ «Нівен» (далі по тексту Відповідач 2) з вимогами про визнання протиправним та скасування Наказу Державної служби геології та надр України № 409 від 31.10.2018 року «Щодо надання спеціального дозволу та користування надрами ТОВ «Нівен»» та визнання протиправним та скасування спеціального дозволу на користування надрами № 6317 від 13.02.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор зазначив, що він є самостійним позивачем по даній справі та звернувся до суду в інтересах держави через те, що ані Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, ані Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) не вбачають порушень Відповідача 1 у видачі спірного Наказу та Спеціального дозволу, а відтак, вони не мають наміру скасовувати наказ та спеціальний дозвіл і не бажають звертатися до суду з даним позовом.

У позовній заяві Прокурор зазначає, що Державною службою геології та надр України неправомірно виданий Наказ № 409 від 31.10.2018 року «Щодо надання спеціального дозволу та користування надрами ТОВ «Нівен»», а як наслідок, виданий спеціальний дозвіл ТОВ «Нівен» на користування надрами № 6317 від 13.02.2019 року, через те, що у 2018 році (при винесенні спірного Наказу) не проведено процедуру аукціону при наданні спеціального дозволу, а спец дозвіл виданий на поза-аукціонних умовах.

25.07.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у праві за правилами загального позовного провадження та поновлено прокуророві строк на звернення до суду.

11.08.2023 року від представника Відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, де серед інших заперечень про суті позовних вимог представник Відповідача 2 зазначив, що позивачем пропущений строк на звернення до суду, оскільки про існування оскаржуваного наказу та спецдозволу прокуророві достеменно стало відомо 06.05.2022 року, що свідчить про сплив строку звернення до суду 06.08.2022 року. Відповідач 2 заперечує проти посилання Прокурора на поновлення строків звернення до суду через те, що правопорушення є тривалим та діючим. Представник відповідача 2 вважає, що позовна заява має бути залишити без розгляду у зв`язку зі спливом строків звернення до суду (аналогічна позиція додатково викладена в клопотанні відповідача 2 від 17.08.2023 року).

17.08.2023 року від Відповідача 1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог як по суті: вважаючи, що при виданні спірного наказу та спец дозволу не було порушення процедури, визначеної законом (на час винесення оскаржуваного наказу); також відповідач 1 вважає, що Прокурором пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Крім того, Відповідач 1 наголошує, що у прокурора у даному випадку відсутнє право на звернення до суду з даним позовом, оскільки у правовідносинах між Держгеонадрами та ТОВ «Нівен» (щодо видачі спец дозволу) є державний орган Міндовкілля, до компетенції якого віднесені повноваження по захисту та контролю рішень, що приймаються Держгеонадрами. До повноважень Міндовкілля відноситься право на скасування спец дозволу, що виключає необхідність звернення до суду з даним питанням.

У підготовчому засіданні представник Прокурора наполягала на своїй позиції як самостійного позивача по справі виключно в інтересах Держави, але не змогла визначитися, якого саме суб`єкта владних повноважень позбавлено законодавством права на звернення до суду з даним позовом, з урахуванням того, що й у Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та у Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) є владні повноваження контролю за діяльністю Держгеонадра.

Вислухав позицію сторін, дослідив докази, що містяться у справі, судом встановлено:

Позивачем - Заступником керівника Миколаївської обласної прокуратури, який виступає по даній справі самостійним Позивачем, визначено Відповідачами про даній справі, як суб`єкта владних повноважень - Державну службу геології та надр України (Держгеонадра) (суб`єкт владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення).

Так, відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, яке затверджене Постановою КМУ від 30 грудня 2015 р. № 1174, визначено, що Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, є уповноваженим органом.

У Положенні про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, яке затверджено постановою КМУ № 614 від 25 червня 2020 р., зазначено, що Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міндовкілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує: формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, біологічної і генетичної безпеки тощо.

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 09 вересня 2022 року № 358, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2022 р. за № 1335/38671, впроваджений «Порядок взаємодії Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України».

Розділом IX цього порядку передбачений контроль за реалізацією ЦОВВ та його територіальними органами державної політики у відповідних сферах.

Відповідальний структурний підрозділ здійснює контроль за реалізацією державної політики ЦОВВ у відповідній сфері, за виконанням покладених на ЦОВВ та їх територіальні органи (у разі їх утворення), завдань, функцій та планів їх роботи, виконання указів Президента України, законів України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Міністра та цього Порядку.

У разі невиконання або порушення дотримання строків виконання покладених на ЦОВВ завдань та функцій, Міністр, в установленому порядку, вносить пропозицію про порушення перед Кабінетом Міністрів України питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника/заступника керівника відповідного ЦОВВ.

Міндовкілля здійснює контроль за діяльністю ЦОВВ та їх територіальними органами. Міністр може ініціювати проведення планових та позапланових перевірок.

Підставою для проведення планової перевірки ЦОВВ та їх територіальних органів, є включення проведення таких перевірок до річного Плану роботи Міндовкілля.

Міністр своїм наказом утворює Комісію з перевірки ЦОВВ, його територіальних органів (далі - Комісія) та призначає голову Комісії. В наказі зазначається мета перевірки, дата початку її проведення, дата закінчення та план заходів перевірки.

До проведення перевірок залучають працівників відповідального структурного підрозділу та, у разі необхідності, працівників інших структурних підрозділів апарату Міндовкілля, структурних підрозділів апарату ЦОВВ, відповідно до їх компетенції.

Міністр може прийняти рішення щодо проведення позапланових перевірок, без попереднього повідомлення ЦОВВ, його територіальних органів за наявності однієї з таких підстав:

обґрунтоване звернення фізичної або юридичної особи про порушення ЦОВВ, його територіальними органами, вимог законодавства;

неподання в установлений строк ЦОВВ звітів про виконання річного плану роботи ЦОВВ та покладених на нього завдань;

виявлення недостовірної інформації в поданих ЦОВВ документах, у тому числі звітах про стан виконання планів роботи ЦОВВ;

систематичне порушення виконавської дисципліни;

відсутність інформації про усунення порушень, установлених за результатами планової перевірки.

Наказом Мінекології від 06.07.2016 № 246, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 липня 2016 р. за № 991/29121, затверджено Положення про Комісію з питань надр користування.

Так відповідно до пункту 25 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 (із змінами) (далі - Порядок), для попереднього розгляду матеріалів щодо надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, анулювання дозволів та внесення змін до спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у Держгеонадрах утворюється Комісія з питань надрокористування (далі - Комісія)

Пунктом 8 цього Наказу передбачено, що пропозиції та рекомендації Комісії враховуються при видачі відповідно до абзацу першого пункту 25 Порядку наказів Держгеонадр про надання, продовження строку дії, переоформлення, внесення змін до дозволу, зупинення, поновлення дії, анулювання дозволу.

З аналізу вище перелічених Положень, вбачається що у Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля), є законодавчо визначені повноваження на проведення перевірок діяльності Відповідача 1 та у випадку виявлення порушень при виданні спец дозволів є дискреційне право на анулювання наданого спецдозволу, з метою захисту прав Держави у цих правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, Прокурором тричі були подані запити до Міндовкілля з повідомленням щодо порушення законодавства (на його думку) при виданні спец дозволу ТОВ «Нівен», з проханням повідомити чи вбачається порушення законодавства при виданні спецдозволу та пропозицією Міндовкіллю скасування наказу № 409 від 31.10.2018 та спец. дозволу № 6317 від 13.02.2019 року в судовому порядку, а саме: 09.12.2022 року (Т.1 а.с.97-99); 31.03.2023 року (Т. 1 а.с.102-107), 10.07.2023 року (Т. 1 а.с. 145-149).

Міндовкілля було проведено перевірку фактів, що викладені в запитах Прокурора, та надані відповіді 23.12.2022 року та 31.03.2023 року, що спец. дозвіл на користування надрами ТОВ « Нівен» видано без порушення чинного законодавства (в редакції, що діяла на час прийняття відповідного рішення) (т. 1 а.с. 100-101, 108-110).

Оскільки на свої запити Прокурор не отримав бажаного результату - скасування спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Нівен», Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до адміністративного суду з даним позовом як самостійний позивач в інтересах Держави.

До суб`єкта владних повноважень Держгеонадра, який є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, є уповноваженим органом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Як вбачається з суті правовідносин, що покладенні в основу позову та які призвели до подання Прокурором в інтересах Держави позову, спір виник між Прокурором та Міндовкілля, оскільки прокурор не згоден з висновками поведених перевірок щодо законності видання спецдозволу ТОВ «Нівен»

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18) сформульовано правову позицію згідно якої, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Держава в особі відповідних органів може брати участь в судових процесах, в тому числі в якості позивача, за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, виходячи, в першу чергу, із суті правовідносин та з урахуванням, зокрема, суб`єктного складу сторін та інших чинників, які можуть впливати на визначення юрисдикції судів.

Отже, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.

У даній справі Держава ( в особі Прокурора) подала позов до самої себе Держави (в особі Держгеонадр), оскільки держаний орган, до компетенції якого входить захист інтересів Держави через функції контролю - Міндовкілля, на вимогу Прокурора на скасував спецдозвіл.

Також для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.

Так, дійсно Прокурор має право особисто, як самостійний Позивач в інтересах Держави звертатися до суду з позовом, але у тому випадку, коли підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив «відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах». Такий висновок викладений у Постанові ВП ВС від 26.06.2019 року по справі № 587/430/16-ц (№ в ЄДРСР 84573553).

Як свідчать матеріали у справі, що розглядається, встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Відповідачем 1 наказу та реалізацію цього наказу виданням спецдозволу ТОВ «Нівен», та не бажанням Міндовкілля на вимогу прокурора скасувати цей спецдозвіл.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 32 (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 32), Міністерство екології та природних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Та має контрольно-управлінські функції по відношенню до Держгеонадра.

Спір у цій справі не відноситься до компетенційних, оскільки у цьому випадку не йдеться про спір про розмежування компетенції між Міністерством екології та природних ресурсів України та Державної служби геології та надр України.

Прокурор в інтересах Держави як Позивач звертається з вимогою скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, яке відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, яке затверджене Постановою КМУ від 30 грудня 2015 р. № 1174, є підзвітний і підконтрольний Міністерству екології та природних ресурсів України, яке, реалізуючи компетенцію у сфері нагляду має право скасування рішення Відповідач 1 як підконтрольного органу, та є органом, який захищає інтереси Держави в цих правовідносинах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки законодавчо визначено, що існує державний орган, на який покладено функцію контролю за діяльністю Відповідача 1 це Міністерство екології та природних ресурсів України, до його повноважень відноситься й скасування спец дозволів, в установлений Законом порядок, суд приходить до висновку, що Прокурор у даному випадку не може звертатися з даним позовом до адміністративного суду, оскільки Міністерство екології та природних ресурсів України є державним органом, на який покладено функції дотримання інтересів Держави у сфері даних правовідносин.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Великої Палати Верховного Суду у своєму по справі № 826/3115/17 від 13.11.2019 р.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Цей позов є фактично позовом Держави (в особі Прокурора) до суб`єкта владних повноважень Державної служби геології та надр України (до Держави) з метою захисту інтересів Держави, які у цих правовідносинах мають захищатися Міністерством екології та природних ресурсів України. Суд доходить висновку, що у Позивача Прокурора в даному випадку відсутнє право звертатися з даним позовом до будь-якого суду.

Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві, до суду якої юрисдикції належить вирішення цього спору, немає.

Такої позиції дотримується й ВП ВС, що знайшло своє відображення у постанові від 14.09.2023 року по справі 900/9/23.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

На підставі ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5368,00 грн на підставі платіжного доручення від 10.07.2023 р. № 843, який підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 19, 238, 248 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України та товариства з обмеженою відповідальністю "НІВЕН" про визнання протиправним та скасування наказу від 31.10.2018 р. № 409 щодо надання спеціального дозволу на користування надрами; визнання протиправним та скасування спеціального дозволу на користування надрами від 13.02.2019 р. № 6317, виданого товариству з обмеженою відповідальністю "НІВЕН" для видобування корисних копалин (промислова розробка) граніту, на території родовища Новоселівське Арбузинського району Миколаївської області.

2. Повернути заступнику керівника Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) судовий збір у сумі 5368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім грн 00 коп.), сплачений згідно платіжного доручення від 10.07.2023 р. № 843, з Держаного бюджету України.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 КАС України.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.10.2023 р.

Суддя Н. В. Лісовська