Справа № 580/1057/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1057/21 Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

при секретарі - Олешко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року позивач - ТОВ "Катеринопільський елеватор" звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників ДПС, яким просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 грудня 2020 року №3 та №103.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, неповно досліджено докази та не враховано доводи контролюючого органу.

Додатково зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції щодо реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ТОВ "Санолта", С(Ф)Г "Відродження", ТОВ "Капітал Трейд" та ТОВ "АПК-Ресурс".

Також апелянт зазначив, що враховуючи то факт, що під час придбання насіння соняшнику суми податку були включені до складу податкового кредиту в попередні періоди, водночас одним з основних чинників виникнення від`ємного значення з податку на додану вартість є здійснення експортних операцій з постачання олії та шроту соняшникового, які оподатковуються за нульовою ставкою згідно з пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України, то у позивача відповідно до пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України виник обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань.

Позивач подав до суду відзив, відповідно до якого просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ним підтверджено належними доказами реальність здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ "Санолта", С(Ф)Г "Відродження", ТОВ "Капітал Трейд" та ТОВ "АПК-Ресурс".

Звернув увагу суду на ту обставину, що нестача насіння соняшника за наслідками доробки та переробки такого насіння мають своє природнє походження та розраховані на підставі галузевих нормативних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" зареєстроване як юридична особа 30 червня 2004 року () видами діяльності зокрема є: 10.91 "Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах", 10.41 "Виробництво олії та тваринних жирів".

На підставі направлення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 27 жовтня 2020 року №61 та наказу від 21 жовтня 2020 року №1227 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Катеринопільський елеватор" дотримання податкового законодавства при декларування за серпень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету за результатами якої складено акт від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463, яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 2 450 366 грн. та завищенню від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 4 696 711 грн.

На підставі акта перевірки від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463 прийнято податкові повідомлення -рішення від 10 грудня 2020 року:

-№3, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 4 696 711 грн.;

-№3, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 2 450 366 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 225 183 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження матеріалами справи рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагентів податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, встановив зв`язок між укладеними договорами та господарською діяльністю позивача, та підтвердження витрат первинними документами.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.4. ст.200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Як вбачається зі змісту акта перевірки від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463 згідно з наявної податкової інформації яка зберігається в інформаційних базах контролюючих органів, податкової звітності встановлено проведення операцій із закупівлі сільськогосподарської продукції ТОВ "Катеринопільський елеватор" у ТОВ "Санолта", С(Ф)Г "Відродження", ТОВ "Капітал Трейд" та ТОВ "АПК-Ресурс" при відсутності легального (законного) джерела їх походження, що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 4 696 711 грн.

Згідно з актом перевірки від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463 ТОВ "Катеринопільський елеватор" з питання дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Санолта" за серпень 2020 року встановлено, що господарські взаємовідносини щодо поставки шроту соняшникового між підприємствами здійснювались на підставі договору поставки від 02 жовтня 2019 року № 02102019 з відповідними додатками.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що ТОВ "Санолта" не є сільськогосподарським виробником, згідно з аналізу Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ "Санолта" з січня по серпень 2020 року придбало шрот соняшниковий в кількості 30 238,9 т., а реалізовано в кількості 53 570,7 т., водночас під час перевірки не встановлено джерело походження товару.

Додатково зазначив, що відповідно до наданих під час перевірки товарно-транспортних накладних встановлено неповні відомості в графах "пункт навантаження", а саме не зазначено вулицю та номер будинку, що унеможливлює дослідження руху товару.

Судом встановлено, що між ТОВ "Катеринопільський елеватор" "(далі - МХП) та ТОВ "Санолта" (далі - Контрагент) укладено договір поставки від 02 жовтня 2019 року №02102019, відповідно до п. 1.1 якого Контрагент зобов`язується у встановлені строки, передати у власність МХП для подальшого використання в господарській діяльності Товар зазначений в додатку № 2 до договору, а МХП прийняти та сплатити певну грошову суду за товар.

Згідно з Додатком №2 до договору від 02 жовтня 2019 року №02102019 предметом договору поставки є шрот соняшниковий конкретний перелік партій якого визначено в додатку №3.

На підтвердження здійснення поставки шроту соняшникового в загальній кількості 3198,22 т. на загальну суму 21 303 463,45 грн., в тому числі ПДВ 3 550 577,24 грн., позивачем надано видаткові накладні (т. 2 а.с. 6-240), товарно - транспортні накладні (т. 3 а.с 97-273, т. 4 а.с. 1-159), платіжні доручення за періоді з березня по жовтень 2020 року (т. 3 а.с. 21-95).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що надані позивачем товарно-транспортні накладні в графі "пункт навантаження" не містять інформації про вулицю та номер будинку, а лише назву області та населеного пункту, водночас вказані недоліки з урахуванням наданих позивачем доказів не можуть слугувати підставою для висновку про безтоварність даної операції.

Також колегія суддів вважає безпідставними висновки апелянта щодо безтоварності взаємовідносин між ТОВ "Катернопільський елеватор" та ТОВ "Санолта" у зв`язку з тим, що згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ "Санолта" з січня по серпень 2020 року придбано шроту соняшникового в кількості 30 238,9 тон, водночас реалізовано 53 570,7 т., оскільки, як встановлено перевіркою та не заперечується сторонами позивачу за липень та серпень 2020 року на виконання договору поставки від 02 жовтня 2019 року №02102019 поставлено шрот соняшниковий в загальній кількості 3 198,22 т.

Щодо господарських взаємовідносин з С(Ф)Г "Відродження" за липень 2020 року судом першої інстанції встановлено, що господарські взаємовідносини здійснювались на підставі договору поставки від 07 квітня 2020 року №20382/к на поставку соняшника з відповідними додатками.

Як вбачається з акта перевірки від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463 за даними Єдиного реєстру податкових накладних за квітень 2020 року С(Ф)Г "Відродження" зареєстровано податкові накладні на адресу позивача на реалізацію соняшника некласного 2019 року (код УКТЗЕД 120600) в кількості 532,86 т. на загальну суму 5 930 969,72 грн., в тому числі ПДВ 988 494,95 грн.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано видаткові накладні (т. 5 а.с 76-96), товарно - транспортні накладні (т. 4 а.с. 273-281, т. 5 а.с. 1-29) та платіжні доручення за квітень 2020 року в розрізі договору поставки від 07 квітня 2020 року №20382/к (т. 5 а.с. 35-41).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що С(Ф)Г "Відродження" не є платником податку на землю, має в користуванні земельну ділянку у розмірі 144,04 га., яка розташована на території с. Наталине, що свідчить про недостатність земельних ділянок для вирощування врожаю реалізованого у зазначеній кількості. Крім того за даними ЄРПН з січня по серпень 2020 року С(Ф)Г "Відродження" не зареєстровано податкових накладних на придбання послуг з автоперевезення.

Додатково зазначив, що відповідно до наданих під час перевірки товарно-транспортних накладних встановлено неповні відомості в графах "пункт навантаження", а саме не зазначено вулицю та номер будинку, що унеможливлює дослідження руху товару.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність зазначених недоліків в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних не можуть слугувати достатньої підставою для висновку про безтоварність взаємовідносин між позивачем та С(Ф)Г "Відродження", оскільки оцінці підлягають всі надані позивачем первинні документи в сукупності.

Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Капітал Трейд" за липень 2020 року судом першої інстанції встановлено, що господарські взаємовідносини здійснювались на підставі договору від 14 серпня 2020 року №14082020 на поставку висівок пшеничних з відповідними додатками.

Згідно з актом перевірки від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463 за даними ЄРПН за серпень 2020 року ТОВ "Капітал Трейд" зареєстровано податкові накладні на реалізацію висівок пшеничних (код УКТЗЕД 1) в кількості 63,32 т. на загальну суму 213 388,4 грн., в тому числі ПДВ 42 677,68 грн.

На підтвердження реальності господарських взаємовідносин з ТОВ "Капітал Трейд" позивачем надано видаткові накладні (т. 5 а.с. 278-282), товарно - транспортні накладні (т. 5 а.с. 262-264), платіжні доручення (т. 5 а.с. 265-268).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що відповідно до наданих товарно-транспортних накладних перевіркою встановлено неповні відомості в графах "пункт навантаження" та "пункт розвантаження", перевізником зазначено ТОВ "ЧХОМ" водночас з даних ЄРПН з січня по серпень 2020 року ТОВ "ЧХОМ" не зареєстровано податкових накладних на продаж чи придбання послуг з автоперевезення, що свідчить про відсутність здійснення господарських операцій.

Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "АПК-Ресурс" за період липень - серпень 2020 року судом встановлено, що господарські взаємовідносини здійснювались на підставі договору поставки від 15 червня 2020 року №070420-К на поставку висівок пшеничних з відповідними додатками.

Актом перевірки від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463 встановлено, що згідно з даними ЄРПН за період липень-серпень 2020 року ТОВ "АПК-Ресурс" зареєстровано податкові накладні на реалізацію висівок пшеничних (код УКТЗЕД ) в кількості 162,3 т. на загальну суму 689 766,62 грн., в тому числі ПДВ 114 961,1 грн.

На підтвердження здійснення зазначено операції позивачем надано видаткові накладні (т. 5 а.с. 123-133), товарно - транспортні накладні (т. 5 а.с. 115-121), платіжні доручення (т. 5 а.с. 106-114).

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги зазначив щодо безтоварності операцій між позивачем та ТОВ "АПК-Ресурс" оскільки в наданих товарно-транспортних накладних перевіркою встановлено неповні відомості в графах "пункт навантаження" та "пункт розвантаження", перевізником зазначено ТОВ "ЧХОМ" водночас з даних ЄРПН з січня по серпень 2020 року ТОВ "ЧХОМ" не зареєстровано податкових накладних на продаж чи придбання послуг з автоперевезення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем товарно-транспортні накладні щодо взаємовідносин з ТОВ "Капітал Трейд" та ТОВ "АПК-Ресурс" в графі "пункт навантаження" та "пункт розвантаження" не містять інформації про вулицю та номер будинку, водночас зазначено лише назву області та населеного пункту, проте неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції безтоварною.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в постанові від 30 серпня 2019 року по справі №804/17176/14 наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Надаючи оцінку наданим позивачем до перевірки та до матеріалів справи доказам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підтвердження руху активів та реальності здійснення господарських операцій за вищевказаними договорами.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

На підставі п. 198.7 ст. 198 ПК України сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом: приєднання, злиття, перетворення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника у наступному періоді після підписання передавального акта відповідно до законодавства; поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства.

Таке перенесення здійснюється в разі, якщо сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується, підтверджена документальною перевіркою контролюючого органу.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, відповідно до п. 200.1. ст. 200 ПК України визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2. ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно з п. 200.4. ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, відповідно до п. 200.7. ст. 200 ПК України подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.10. ст.200 ПК України визначено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.11. ст. 200 ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу. Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

На підставі п. 200.12. ст. 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат:

а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки;

б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки;

г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення;

ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами "б", "в" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

У випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України".

У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такої заяви зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Отже, підставою для виникнення права на податковий кредит є податкова накладна, а для включення сплачених сум коштів у витрати підприємства - первинний бухгалтерський документ.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 816/1422/17 наголосив, що податкові накладні надають відповідні права платнику податків виключно за умови реального вчинення засвідченого ними правочину. Такий факт підтверджується додатковими документами, як-то докази переміщення товару, його якості (відповідності або походження), зберігання, використання в господарській діяльності платника, реалізації тощо.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Як свідчать матеріали справи, за наслідками вищевказаних господарських операцій складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, що відповідачем не заперечується.

Також в обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що одним з основних чинників виникнення від`ємного значення з податку на додану вартість є здійснення експортних операцій з постачання олії та шроту соняшникового, які оподатковуються за нульовою ставкою згідно з пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України, то у позивача відповідно до пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України виник обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України зазначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 185.1 ст. 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пп. "г" п. 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Зміст положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього таких обов`язків:

- визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи з вартості придбання таких товарів;

- скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.

При цьому, у разі використання придбаних товарів безпосередньо в господарській діяльності такі обов`язки, передбачені пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України, у платника податку не виникають.

Тобто визначальним для застосування положень пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України є саме використання придбаного товару не в межах господарській діяльності.

Зі змісту договорі переробки з давальницької сировини від 11 червня 2018 року №10297-Г та від 22 серпня 2018 року №12075-Г вбачається здійснення переробки насіння соняшника в період серпень 2020 року на потужностях ТОВ "Вінницька Птахофабрика" та ПрАТ "МЗВКК".

Як встановлено актом перевірки, відповідно до наданого акту здачі- приймання робіт (надання послуг) від 31 серпня 2020 року №1704, фіксована ціна переробки: 165,0 грн/т.

За даними ЄРПН встановлено що за період серпень 2020 року підприємством ПрАТ "МЗВКК" зареєстровано податкові накладні на адресу ТОВ "Катеринопільський елеватор" з номенклатурою "послуги з давал, перероб. соняшника" за ціною постачання 165,0 грн/т, в кількості 22 094,0 т. на загальну суму 4 374 612,0 грн., в тому числі ПДВ 729 102,0 грн. За результатами проведеного аналізу отриманих документів встановлено, що ТОВ Катеринопільський елеватор" в серпні 2020 року передав на переробку олійного насіння ПрАТ МЗВКК" в кількості 21849,4 т. на суму 4666252,8 грн.

За результатами переробки насіння соняшника ПрАТ "МЗВКК" було виготовлено 21430,3 т. готової продукції, а саме:

- олії, в кількості 8138,4 т.;

- макухи, в кількості 9181,2 т.;

- лушпиння соняшникового, в кількості 2492,66 т.;

- лушпиння соняшникового негранульованого в кількості 1618,04 т.

Таким чином встановлено, що різниця між отриманою сировиною та виготовленою продукцією становить 419,1 тони.

Відповідно до наданого акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31 серпня 2020 року № 1735 - втановлена фіксована ціна переробки: 218,31 грн/т.

За даними ЄРПН встановлено що за період серпень 2020 року підприємством ТОВ "Вінницька Птахофабрика" зареєстровано податкові накладні щодо ТОВ "Катеринопільський елеватор" з номенклатурою "послуги з давал. перероб. соняшника" за ціною постачання 218,31 грн/т, в кількості 36837,328 т. на загальну суму 9650348,5 грн., в му числі ПДВ 1608391,42 грн.

За результатами проведеного аналізу отриманих документів встановлено, що ТОВ "Катеринопільський елеватор" в серпні 2020 року передав на переробку олійного насіння ТОВ "Вінницька птахофабрика" в кількості 36426,658 т. на суму 9650348,50 грн.

За результатами переробки насіння соняшника Філія "ВКВК" ТОВ "Вінницька птахофабрика" виготовлено 35610,074 т. готової продукції, а саме:

- олії, в кількості 13805,083 т.;

- макухи, в кількості 14749,861 т.;

- лушпиння соняшникового, в кількості 2688,18 т.;

- лушпиння соняшникового негранульованого, в кількості 4366,950 т.

Таким чином, встановлено, що різниця між отриманою сировиною та виготовленою продукцією становить 816,584 т.

Враховуючи вищезазначене, відповідач робить висновок про те, що в силу приписів п. 198.5. ПК України розбіжність між переданою для переробки сировиною становить 1235,684 т., тобто 2,15% від загальної кількості (кількість переробленої сировини 57459,474 т.) використана позивачем не у господарській діяльності та підлягає оподаткуванню згідно з пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимогу у вказаній частині дійшов висновку про те, що нестачі насіння соняшника за наслідками доробки та переробки такого насіння мають природне походження та розраховані на підставі галузевих нормативних документів.

Колегія суддів звертає увагу, що змістом договорів від 11 червня 2018 року №10297-Г та від 22 серпня 2018 року №12075-Г не обумовлено розмір, обрахунок та підстави формування сировинних втрат.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в постанові від 11 липня 2023 року по справі №440/1475/21 при здійсненні виробничого процесу переробки давальницької сировини існують втрати, які не можуть контролюватись позивачем та пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини.

У процесі виробництва готової продукції (олії) втрату (убуток) вологи з сировини (насіння соняшника) внаслідок її переробки слід розглядати як невід`ємну частину звичайного технологічного процесу.

Втрату вологи у процесі виробництва готової продукції, в межах відповідних гранично допустимих норм, не можна розглядати як втрату сировини (насіння соняшника), що зумовлює необхідність обчислення платником податку податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість.

Відповідно до пп. 14.1.134 п. 14.1 ст. 14 ПК України операція з давальницькою сировиною - операція з переробки (обробки, збагачення чи використання) давальницької сировини (незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій)) з метою одержання готової продукції за відповідну плату. До операцій з давальницькою сировиною належать операції, в яких сировина замовника на конкретному етапі її переробки становить не менш як 20 відсотків загальної вартості готової продукції.

Тобто, Податковим кодексом України передбачено, що під час операцій з давальницькою сировиною допускається її переробка (обробка, збагачення). При цьому, всі процеси перетворення сировини є складовою господарської операції з давальницькою сировиною.

Таким чином, втрати при переробці давальницької сировини (сировинні втрати), в межах відповідних гранично допустимих норм, слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України.

Аналогічні висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 у справі № 440/7141/20.

В акті перевірки від 20 листопада 2020 року №531/28-10-04-01-03/32580463 контролюючим органом зазначено про те, що до перевірки було також надано звіт про дослідну роботу Українського науково-дослідного інституту олій та жирів НААНУ від 02 червня 2020 року.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд в постанові від 11 липня 2023 року по справі №440/1475/21 зазначив, що згідно Звіту про дослідну роботу Українського науково-дослідного інституту олії та жирів Національної академії аграрних наук України від 02 червня 2020 року, величина сировинних витрат не є постійною величиною, вона змінюється в залежності від якості вхідної сировини, напівфабрикатів та готової продукції, якості пари та інших технологічних параметрів, але у виробничих умовах ТДВ "Укроліяпродукт" сировинні втрати не мають перевищувати граничний нормативний показник. За результатами виконаних досліджень та виконаних розрахунків рекомендовані для використання у виробничих умовах ТДВ "Укроліяпродукт" наступні гранично допустимі норми сировинних втрат: сировинні втрати при переробці насіння соняшнику і виробництві пресової олії - 3,0 % до кількості переробленого насіння соняшнику; сировинні втрати при виробництві екстраційної олії - 0,3 % до кількості переробленого насіння соняшнику.

З огляду на встановлені обставини у даній справі, хоча договорами переробки з давальницької сировини від 11 червня 2018 року №10297-Г та від 22 серпня 2018 року №12075-Г не обумовлено розмір, обрахунок та підстави формування сировинних втрат, враховуючи, що виробництво олії є безпосередньою господарською діяльністю позивача, колегія суддів приходить до висновку, що сировинні втрати в розмірі 2,1%, які утворилась в результаті переробки давальницької сировини та які не перевищили меж гранично допустимих норм сировинних втрат, є невід`ємною частиною виробничого (технологічного) процесу виготовлення олії та пов`язані із здійсненням господарської діяльності товариства, а тому в останнього не виникло обов`язку щодо визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість на такі сировинні втрати на підставі пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України. Відповідно відсутній і обов`язок щодо складення та реєстрації в ЄРПН відповідних податкових накладних.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено "05" жовтня 2023 року.