Справа № 120/15186/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

09 жовтня 2023 р. Справа № 120/15186/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу. Водночас, вказані положення поширюються на всі випадки звернення до адміністративного суду з позовною заявою, а їх недотримання свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що таку позовну заяву належить залишити без руху з огляду на наступне.

1. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Так, позивач у позовній заяві зазначив дві власні адреси: АДРЕСА_1 , а також: площа Привокзальна, 2, м. Харків, 61052 - як адреса для листування.

Однак суд зазначає, що будь-яких доказів про те, що вказана ним адреса: АДРЕСА_1 є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання чи перебування позивача останнім не надано. А з огляду на те, що в позовній заяві вказано також і іншу адресу позивачу, тому в суду виникають питання щодо визначення підсудності даної справи Вінницьким окружним адміністративним судом.

Тому, для підтвердження дотримання правил територіальної підсудності, що визначені статтею 25 КАС України, позивачеві слід надати докази про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

2. Щодо місцезнаходження відповідача. Як слідує з позовної заяви, позивачем в якості відповідача зазначено військову частину НОМЕР_1 та вказано її місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Однак, загальновідомими є ті обставини, що м. Маріуполь Донецької області на даний час є тимчасово окупованою територією України, тобто такою, на яку не поширюється фактичний контроль української влади внаслідок її окупації та з якою не здійснюється жодне поштове сполучення.

А тому, беззаперечною є та обставина, що за зазначеною в позовній заяві адресою військова частина НОМЕР_1 фактично не знаходиться.

Відтак, з огляду на викладене, належне повідомлення відповідача засобами поштового чи іншого зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 наразі є неможливим.

Відповідно, за відсутності можливості повідомити сторону про розгляд справи, суд буде позбавлений можливості вирішити справу протягом розумного строку.

При цьому позивачем в порушення п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України не зазначено інших відомостей про відповідача таких як: фактичне місцезнаходження, офіційна електронна адреси або адреса електронної пошти військової частини, номери засобів зв`язку. Необхідність зазначення таких реквізитів позовної заяви є вкрай актуальним в сучасних реаліях, позаяк в цьому випадку фактично єдиним доступним способом здійснення відправки процесуальних документів стороні спору (відповідачу) є електронний спосіб.

У своїй практиці ЄСПЛ вказує (справа Созонов та інші проти України), що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію в тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Тобто, за відсутності обставин належного повідомлення сторони спору про існування судового провадження щодо неї, розгляд справи не може бути належним чином проведений. Як наслідок, і позивач буде позбавлений можливості своєчасно та в найкоротший спосіб захистити своє порушене право.

При цьому положення Кодексу адміністративного судочинства України не покладають на суд обов`язок здійснення розшуку відповідача чи з`ясування його достовірної поштової адреси, оскільки такі відомості має зазначати в позовній заяві саме позивач.

Отже, за таких обставин та враховуючи те, що позивачем у позовній заяві не вказано дійсне місцезнаходження відповідача та інші відомості про засоби зв`язку, електронну пошту останнього, тому в порядку усунення даного недоліку позивачу необхідно надати суду інформацію про місцезнаходження відповідача - військової частини НОМЕР_1 (його поштову адресу), номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти.

3. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазнаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Разом із тим, у відповідності до ч. 4 ст. 161 КАС України, яка кореспондується із положеннями ч. 2 ст. 79 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, аналіз наведених норм вказує, що КАС України покладає на позивача обов`язок додати до позовної заяви всі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в супереч положенням п. 4 Постанови №704 відповідач протиправно не здійснював виплату позивачу грошового забезпечення з 01.02.2020 по 28.05.2020 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2020 та грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік із врахуванням перерахованого грошового забезпечення за 2020 рік. Крім того позивач вказує, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової пільгової відпустки, як учасник учаснику бойових дій за період з 2018 по 2020 при звільненні у 2020 році без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2020.

Втім, в порушення положень ч. 4 ст. 161, ч. 2 ст. 79 КАС України позивачем на підтвердження своїх позовних вимог взагалі не надано жодних доказів про те, що відповідач неправомірно нараховував чи виплачував належне йому грошове забезпечення та супутні виплати у спірний період. В даному випадку позовна заява не містить обґрунтувань відносно того, за яких підстав позивач дійшов висновку, що відповідач при розрахунку його грошового забезпечення використовував розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, які фактичні суми він отримував та які суми мали би бути нараховані та виплачені позивачу. До матеріалів справи не додано жодних фактичних даних про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивачу (розрахунки, довідки, листи відповідача тощо).

Суд звертає увагу позивача, що згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 87 цього Кодексу. Тобто, позивач вказуючи на протиправність дій відповідача щодо неналежної виплати йому основних та додаткових видів грошового забезпечення, при зверненні до суду першочергово має обґрунтовувати свою позицію відповідними доказами, які б підтверджували вказані обставини.

Водночас щодо заявленого клопотання позивача про витребування додаткових доказів, суд зазначає, що положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

При цьому необхідною умовою заявлення клопотання про витребування доказів згідно п. 4 ч. 2 ст. 80 КАС України є зазначення заходів, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання доказів самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості отримання цього доказу самостійно.

Втім, заявлене позивачем в прохальній частині позовної заяви клопотання про витребування доказів не відповідає вимогам ч. 2 ст. 80 КАС України, адже позивачем не вказано заходів, яких він вжив для отримання кожного доказу самостійно чи/або докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Таким чином з огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не дотримано положень ч. 4 ст. 161 КАС України щодо надання до позовної заяви доказів на підтвердження обставин заявлених позовних вимог.

В даному випадку суд враховує, що окрім як доказів на підтвердження проходження позивачем військової служби в спірний період, до позовної заяви не долучено інших належних доказів на обґрунтування викладених в позові обставин. Також позивачем в позовній заяві не наведено й обставин про те, що останній позбавлений можливості надати суду такі докази чи отримати їх безпосередньо у відповідача.

Дійсно, суд не заперечує права позивача на власний розсуд визначати, чи порушені його права та інтереси рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Втім, такі обставини мають бути підтвердженими фактично, а не ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, із матеріалів позовної заяви взагалі є неможливим підтвердження самого факту порушення прав позивача на отримання належних йому виплат, тобто наявність чи відсутність самого спору як такого.

З огляду на викладене, в порядку усунення цього недоліку позовної заяви позивачу необхідно надати суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: докази виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 28.05.2020, а також докази про те, що при розрахунку розміру грошового забезпечення позивача (в тому числі грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, компенсації додаткової відпустки) відповідачем застосовувався розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 256, 293 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - залишити без руху.

Встановити позивачу 5-ти денний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович