Справа № 120/8610/23
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

05 жовтня 2023 р. Справа № 120/8610/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі-відповідач 2) про визнання протиправними та скасування наказів.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 № 158 та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.06.2023 №82-РС, оскільки на думку позивача, останні не містять всіх відомостей, що призводить до різного тлумачення їх змісту.

Ухвалою суду від 23.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Також даною ухвалою встановлено відповідачам строк на подачу відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали від 23.06.2023 направлялась Військовій частині НОМЕР_2 , яка отримана останньою 06.09.2023, що підтверджується матеріалами справи, однак станом на день розгляду справи відзив на адресу суду не надходив.

26.09.2023 від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позову, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що оскаржувані накази відповідають правовим нормам, є законними і не підлягають скасуванню.

28.09.2023 від позивача надійшла заява про залишення відзиву без розгляду. В поданій заяві позивач також просить суд відмовити у задоволенні спільного відзиву. Обґрунтовуючи заяву позивач зазначив, що відповідачем 1 безпідставно взято на себе повноваження представлення інтересів в даній справі Відповідача 2.

З приводу даної заяви суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями КАС України не передбачено такої процесуальної дії, як залишення відзиву без розгляду чи/або відмови у задоволенні відзиву з підстав незгоди позивача із формулюванням його змісту чи/або викладеними у ньому обставинами.

Втім, у випадку не згоди із відзивом на позовну заяву чи/або викладеними у ньому обставинами, позивач не позбавлений можливості подати відповідь на відзив.

Однак, будь-яких інших заяв по суті спору, в тому числі відповіді на відзив, не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 призваний до Збройних Сил України за призовом під час мобілізації 28.02.2022 року Могилів Подільським РТЦК та СП у Вінницькій області.

Як зазначає позивач, відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 року № 48 його було призначено на посаду командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 (окрема радіолокаційна рота) (окремо розташований підрозділ без статусу юридичної особи в структурі військової частини НОМЕР_1 ) за місцем дислокації в межах території Вінницької області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 06.06.2023 №82-РС, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу Збройних сил України Увільнити від займаних посад і Призначити старшого сержанта ОСОБА_1 командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 командиром відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_4 , ВОС-100182А.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 №158 «Про прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 », у відповідності до пункту 82 Положення про проходження військової служби у Збройних силах України громадянами України, Повідомлення про прийняття кадрових рішень командира військової частини НОМЕР_2 від 06.06.2023 №350/209/264/ОС (вхідний військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2023 №659) та на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 06.06.2023 №82-РС, командиру військової частина НОМЕР_3 в термін з 07 по 08 червня 2023 організувати прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 . Організувати розрахунок з військовою частиною НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_1 та убуття 09 червня 2023 до військової частини НОМЕР_1 .

Як зазначає позивач, його було ознайомлено із вищевказаними наказами, проте, на його думку, останні не відповідають вимогам «Інструкції з діловодства у Збройних Силах України» № 124, а саме містять не повні відомості, не закінчену думку, що призводить до різного тлумачення змісту наказів, а тому, підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до частин першої, другої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угрупувань військ, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням, встановлено Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 р. № 124 «Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України» (далі-Інструкція № 124).

Пунктами 2.2.4, 2.3.4, 2.9.1.3 та 2.9.1.6 Інструкції № 124 унормовано, що накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині) видаються у військових частинах (установах) Збройних Сил України. З поміж інших по стройовій частині також видається і наказ з питань призначення, переміщення та звільнення працівників Збройних Сил України (крім державних службовців). Накази (директиви, розпорядження) розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини (установи) для вирішення необхідних питань, усунення можливих невідповідностей у чинних наказах, уникнення великої кількості наказів з одного й того самого питання або в ініціативному порядку з відповідним обґрунтуванням. У наказах (директивах) не допускаються повтори нормативних положень, визначених раніше виданими наказами. З одного і того ж питання, як правило, видається один наказ.

Накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Відповідно до пункту 2.9.1.8 Інструкції № 124 накази (по стройовій частині) не містять текст констатуючої частини (преамбули) та розпорядчої частини.

Крім того, пунктом 2.3.12 Інструкції № 124 вказано, що приклади складання наказів командира (керівника) військової частини (по стройовій частині), у тому числі про склад добового наряду, наведено в додатках 1,2 до цієї Інструкції.

Згідно пояснень до Додатка 1 до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України (пункт 2.3.12) наказ командира військової частини (начальника установи) (по стройовій частині) не має констатуючої частини, починається з розпорядчої частини та починається у наказовій формі від першої особи. Розпорядча частина наказу структурно складається з пунктів та абзаців. При включенні до наказу декількох пунктів однакового значення вони об`єднуються і поділяються на підпункти та абзаци. Кожна структурна одиниця розпорядчої частини (крім абзацу) відокремлюється від попередньої пропущенням рядка. Після кожної структурної частини наказу зазначається підстава для її включення до наказу.

У додатку 1 наведено зразок наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині), у пункті 7 якого вказано, що разі якщо наказ (по стройовій частині) стосується призначення на посади та звільнення з них підлеглих солдатів та сержантів строкової військової служби, у відповідному пункті наказу може зазначатися: «7. Нижчепойменованих солдатів та сержантів строкової військової служби УВІЛЬНИТИ від займаних посад та ПРИЗНАЧИТИ: (військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, займана посада) - (посада на яку призначається В О С , шпк Підстава: рапорти командирів підрозділів (вх. № від 00.00.0000, вх. № ___від 00.00.0000).».

З долученого до адміністративного позову у якості доказів «Повідомлення Про прийняття кадрових рішень від 06.07.2023 року № 350/209/26У/ОС», в якому міститься посилання на наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 06.06.2023 року № 82-РС, яка стосується призначення старшого сержанта ОСОБА_1 - командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 на рівнозначну посаду але у іншій військовій частині (в/ч НОМЕР_4 ) слідує, що «Відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу Збройних Сил України УВІЛЬНИТИ від ЗАЙМАНИХ посад і ПРИЗНАЧИТИ: Старшого сержанта ОСОБА_1 - командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 - командиром відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_4 , ВОС - 100182А».

Підставою видання наказу вказано пункт 82 Положення про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України та призначення на рівнозначну посаду у зв`язку з введення правового режиму воєнного стану з шпк «молодший сержант» на «молодший сержант».

Слід зазначити, відповідно до пункту 82 Положення про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України, військовослужбовці можуть бути призначені на вищі посади, рівнозначні та нижчі. А у разі доукомплектування Збройних Сил України в особливий період призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців (пункт 257 цього Положення).

Пунктами 2.9.1.3, 2.9.1.6 та 2.9.1.9, розділу 2.9 Інструкції Інструкція № 124 унормовано, що накази (директиви, розпорядження) розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини (установи) для вирішення необхідних питань, усунення можливих невідповідностей у чинних наказах, уникнення великої кількості наказів з одного й того самого питання або в ініціативному порядку з відповідним обґрунтуванням. Подання розробником пропозицій щодо підготовки наказів або внесення змін до існуючих наказів має починатися з ретельного вивчення суті питання, яке підлягає вирішенню, законодавчих та інших нормативно-правових актів, усього переліку чинних наказів, які регулюють це питання, міжнародних зобов`язань України, інших додаткових матеріалів (звітів, пропозицій, узагальнень, доповідей, актів тощо). Під час розроблення проекту наказу (директиви) головні виконавці аналізують стан справ у відповідній сфері правового регулювання, причини, які зумовлюють необхідність підготовки проекту наказу, визначають предмет правового регулювання, механізм вирішення питання, що потребує врегулювання, передбачають правила І процедури, які, зокрема, унеможливлювали б вчинення корупційних правопорушень. Крім того, розробник (головний виконавець) визначає потребу в матеріальних, фінансових та інших ресурсах, необхідних для виконання передбачених у наказі заходів. У наказах (директивах) не допускаються повтори нормативних положень, визначених раніше виданими наказами. З одного і того ж питання, як правило, видається один наказ.

Накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Після підписання наказу (директиви, розпорядження) зміни до нього вносяться лише шляхом видання відповідного розпорядчого документа про внесення змін.

Якщо наказом відміняється попередній розпорядчий документ, то в розпорядчій частині зазначається пункт, який має починатися зі слів: «Визначити таким, що втратив чинність».

Зміни, що вносяться до розпорядчого документа, оформляються окремим документом, у якого має бути такий заголовок: Про внесення змін до ..., із зазначенням дати, номера, назви виду розпорядчого документа, до якого вносяться зміни.

Констатуюча частина має бути короткою (лаконічною). У ній має бути зазначено підставу, обґрунтування або мету видання наказу (директиви, розпорядження).

Констатуюча частина повинна викладатися розповідними реченнями та починається зі слів На виконання, 3 метою тощо і закінчуватися словом наказую, що друкується жирним шрифтом, після якого ставиться двокрапка. Якщо документ видається на підставі іншого розпорядчого документа, то в констатуючій частині зазначається назва виду цього документа, його розробник, дата, номер та заголовок.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що накази розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини, для вирішення необхідних питань, усунення можливих невідповідностей у чинних наказах, уникнення великої кількості наказів з одного й того самого питання або в ініціативному порядку з відповідним обґрунтуванням. Накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Зміни до нього вносяться лише шляхом видання відповідного розпорядчого документа про внесення змін. Констатуюча частина має бути короткою (лаконічною) з зазначенням підстави, обґрунтування або мети видання наказу та повинна викладатися розповідними реченнями і починатися зі слів На виконання, 3 метою тощо і закінчуватися словом наказую, яке друкується жирним шрифтом, та після якого ставиться двокрапка. У разі видання наказу на підставі іншого розпорядчого документу то констатуюча частини повинна містити назву виду цього документа, його розробника, дату, номер та заголовок.

Так, позивач вказує, що в констатуючій частині наказу № 158 пункту міститься посилання на пункт 82 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України громадянами України, однак без посилання на номер та дату видання такого нормативного акту.

Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечується той факт, що 07.06.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 158 «Про прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу військової частини НОМЕР_3 » у констатуючій частині якого, виконавцем було допущено технічну помилку у назві нормативно - правового акту та замість «Положення про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України» зазначено «Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України громадянами України».

Втім, з метою виправлення зазначеної технічної помилки, та у відповідності до пункту 2.9.1.6 Інструкції № 124, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2023 року №191 «Про внесення змін до наказу від 07 червня 2023 року № 158 «Про прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу військової частини НОМЕР_3 »» у наказ від 07.06.2023 року внесені зміни та констатуючу частину наказу від 07.06.2023 року № 158 викладено у наступній редакції: «у відповідності до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 (зі змінами), Повідомлення про прийняття кадрових рішень командира військової частини НОМЕР_2 від 06 червня 2023 року № 350/209/264/ОС (вхідний військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2023 року № 659) та на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05 червня 2023 року № 82-РС, наказую:».

Крім того, з зазначеного раніше пункту 2.9.1.9 Інструкції № 124 вбачається, що у разі видання наказу на підставі іншого розпорядчого документу, констатуюча частини повинна містити назву виду цього документа, його розробника, дату, номер та заголовок.

Як вбачається з констатуючої частини оскаржуваного наказу підставою для його видання є наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05 червня 2023 року № 82-РС.

Тобто, констатуюча частина оскаржуваного наказу містить назву документу, який став підставою для видання наказу №158, його розробника, дату, номер та заголовок.

За таких обставин, на думку суду, оскаржуваний наказ видано у відповідності до 2.2.4, 2.3.4, 2.9.1.3, 2.9.1.6, 2.9.1.8, 2.9.1.9 розділу 2.9 та 2.3.12, Інструкції № 124, а також зразків наведених у Додатку 1 до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України (пункт 2.3.12), що в свою чергу спростовує твердження позивача про його неправомірність.

Щодо тверджень позивача про те, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам абзацу 7 пункту 2.9.1.11 та абзацу 2 пункту 2.9.1.12 розділу 2.9 Інструкції № 124 та приписам статті 251 ЦК України, суд зазначає наступне.

Пунктами 2.9.1.11 та 2.9.1.12 розділу 2.9 Інструкції № 124 визначено, Розпорядча частина наказу починається словом: «НАКАЗУЮ». Реквізит «Підпис» командира (начальника, керівника) військової частини друкується з відступом у три інтервали. Пункти можуть складатися з кількох абзаців.

У кожному пункті мають бути зазначені виконавці (структурні підрозділи військової частини (установи) або конкретні посадові (службові) особи), конкретні завдання (доручення) і строки їх виконання. Виконавці можуть бути названі також узагальнено, наприклад: «Командирам (керівникам) структурних підрозділів».

Кожен пункт (абзац) наказу (директиви, розпорядження) повинен виражати одну закінчену думку або самостійну правову норму (вимогу) та не повинен допускати різних тлумачень змісту.

Якщо в тексті наказу (директиви, розпорядження) згадуються законодавчі акти України, накази Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, для виконання яких видавалися накази (директиви, розпорядження), то необхідно робити посилання на номер та дату видання відповідного нормативно-правового акта.

Отже, з вказаного слідує, що розпорядча частина наказу повинна починатися словом «НАКАЗУЮ», викладена у вигляді пунктів в яких зазначені виконавці та конкретні завдання і строки їх виконання, які повинні виражати одну закінчену думку або самостійну правову норму (вимогу) та не повинні допускати різних тлумачень змісту.

З розпорядчої частини оскаржуваного наказу, яка складається з шести пунктів, слідує, що командиром військової частини НОМЕР_1 наказано:

1. Командиру військової частини НОМЕР_3 в термін з 07 по 08 червня 2023 року організувати прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 .

Організувати розрахунок з військовою частиною НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_1 та убуття 09 червня 2023 року до військової частини НОМЕР_1 .

2. Для прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 , призначити комісію у складі - голова комісії - майор ОСОБА_2 , начальник радіолокаційного відділення військової частини НОМЕР_3 ; члени комісії: старший лейтенант ОСОБА_3 , помічник начальника командного пункту військової частини НОМЕР_3 , штаб - сержант ОСОБА_4 , головний сержант військової частини НОМЕР_3 .

3. Комісії в період з 07 по 08 червня 2023 року здійснити приймання та здавання посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 , той що здає - командир відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 старший сержант ОСОБА_1 та той що приймає - старший стрілець взводу охорони військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_5 .

За результатами прийняття та здавання посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 скласти акт визначеної форми, який надати на затвердження командиру військової частини НОМЕР_3 до 09 червня 2023 року.

4. Термін прибуття старшого сержанта ОСОБА_1 для розрахунку до військової частини НОМЕР_1 до 10 години 09 червня 2023 року з подальшим убуттям до військової частини НОМЕР_2 .

5. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

6. Наказ довести до особового складу в частині, що стосується.

З викладеного слідує, що розпорядча частина оскаржуваного наказу розпочинається зі слова «Наказую», і кожен пункт оскаржуваного наказу містить вказівку на конкретних виконавців та конкретні завдання і строки їх виконання.

Втім, обґрунтовуючи протиправність наказів, які є предметом оскарження за даним позовом, позивач обмежився лише аналізом їх змісту (конкретних слів) та вказує на недоліки у його формулюванні (змісту наказів).

При цьому, позивачем не наводить жодних обставин, які б вказували саме на протиправність таких наказів та вирішених ними питань, як рішень суб`єктів владних повноважень, якими порушено його права.

Самі лише недоліки у формулюванні чи/або зазначення у наказах слів, які на думку позивача, припускають не однозначне трактування, не можуть бути самостійною підставою для визнання таких наказів протиправними та їх скасування.

Суд звертає увагу на те, що частина 2 статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист закріплено й статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 року у справі №288/1557/16-а.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Це підтверджується в тому числі правозастосуванням Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.12.2019 року у справі №820/3914/17, де аналогічні правові висновки застосовано до сфери правового регулювання законодавства щодо проходження військової служби.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду від 04.08.2023 року у справі №320/9672/21 та враховуються судом, оскільки попри відмінність предмету спору йдеться про загальний за змістом висновок щодо значення порушень процедури прийняття рішення для правомірності такого рішення, про існування та співвідношення загальних принципі права, які мають загальний характер та застосовуються в усіх правовідносинах.

За обставин цієї справи суд констатує, що жодні з наведених позивачем доводи щодо зазначення неповних відомостей в оскаржуваних наказах відповідачів не можуть бути підставою для їх скасування по суті, оскільки такі порушення не мають характер значущих або фундаментальних, в свою чергу за змістом спірні накази видано на підставі положень законодавства, в межах повноважень відповідачів та у спосіб, встановлений законом, зворотного в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому, вказані позивачем порушення його прав у зв`язку з неналежним, на його думку, оформленням та формулюванням наказів, як таких що призводять до різного тлумачення не можуть бути захищені шляхом скасування таких наказів, оскільки не впливають на правомірність їх прийняття.

Також, позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким саме чином вказані ним недоліки оскаржуваних наказів вплинули чи/або порушили його права та які саме права були порушені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог даного позову та, як наслідок, відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: