Справа № 380/18566/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18566/22 пров. № А/857/6008/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року (суддя Кравців О.Р., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/18566/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ),

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 14.05.2021 по день фактичного розрахунку 28.11.2022.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12953 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 53 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає скаржник, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що після звільнення у позивача виникло питання щодо виплат належних сум під час проходження служби, у зв`язку з чим лише із значним проміжком часу після звільнення позивач став звертатися до суду про визнання протиправною бездіяльності (дій) щодо виплат, які належали йому під час проходження служби. Вказує апелянт, що на розгляді у Львівському окружному адміністративному суді перебувала справа №380/9736/21, рішенням якого від 09.05.2022 стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 58857,77 грн.. Також на розгляді у Львівському окружному адміністративному суді перебувала справа №380/16823/21, рішенням якого від 20.06.2022 позов задоволено. На виконання цього рішення суду військовою частиною НОМЕР_2 з відрахуванням раніше проведених виплат здійснено перерахування індексації грошового забезпечення та з надходженням коштів від головного розпорядника здійснена їх виплата 28.11.2022. Щодо нарахування та виплатити середнього грошового забезпечення вказує апелянт, що спору про розмір сум, належних позивачу станом на момент звільнення 10.01.2018 не було, спір щодо перерахування та виплатити індексації грошового забезпечення виник між позивачем і відповідачем в жовтні 2021 року. Таким чином, викладені обставини свідчать, що спір щодо розміру виплаченої йому індексації з 01.12.2015 по 10.01.2018 виник більш ніж через три роки і вісім місяців після звільнення позивача. Зазначає апелянт, що позивач уже звертався із позовом про стягнення середнього заробітку. Відповідно до рішення суду у справі №380/9736/21 середній заробіток було стягнуто у сумі 58857,77 грн. Також просить врахувати, що військова частина НОМЕР_2 є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 03.03.2023 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в підрозділах прикордонної служби України (а.с. 12).

Наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 11.12.2017 №244-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас (а.с. 10).

Наказом начальника того ж прикордонного загону від 10.01.2018 №10-ос позивача виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення (а.с. 11).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі №380/3214/20 стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_6 ) (правонаступник - військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, а також підйомну допомогу у листопаді 2016 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 9763,03 грн.. Також зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_6 ) врахувати весь період календарної служби для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей про що прийняти відповідне рішення. Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік у сумі 5880,83 грн.. Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у сумі 20557,96 грн.. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2016 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_6 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 10.01.2018 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні. Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у сумі 21955,36 грн..

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі №380/3214/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою, зокрема, зобов`язано Львівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 : недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, а також підйомну допомогу у листопаді 2016 року враховуючи щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 з врахуванням виплачених сум; одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 12 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби; компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

На виконання судового рішення у справі №380/3214/20 військова частина НОМЕР_2 у травні 2021 року виплатила заборгованість у сумі 61053,53 грн..

У подальшому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 у справі №380/9736/21, яке набрало законної сили 10.08.2022, стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 58857,77 грн (а.с. 15, 20).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 у справі №380/16823/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 02.11.2022, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 10.01.2018 включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), виплату здійснити із урахуванням виплачених сум (а.с. 21, 24).

28.11.2022 на виконання рішенням суду від 20.06.2022 у справі №380/16823/21 військова частина НОМЕР_2 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у сумі 72484,75 грн на банківський картковий рахунок позивача (а.с. 28).

Позивач вважаючи, що відповідачем несвоєчасно проведено повний розрахунок при звільненні, звернувся із цим позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.91 (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон України №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (в редакції на час виключення позивача зі списків), закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10.01.2018 №10-ос позивача виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Як уже було вказано судом вище, на виконання рішенням суду від 20.06.2022 у справі №380/16823/21 військова частина НОМЕР_2 нарахувала та виплатила 28.11.2022 ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у сумі 72484,75 грн..

Спірними правовідносинами у вказаній справі є не нарахування та не виплата позивачу середнього грошового забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за несвоєчасний розрахунок при звільненні, за період з 14.05.2021 по день фактичного розрахунку 28.11.2022.

Колегія суддів враховує, що за приписами ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 117 КЗпП у редакції Закону 2352-ІХ від 01 липня 2022 року визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що як уже було вказано судом вище, рішенням суду від 09.05.2022 у справі №380/9736/21, яке набрало законної сили 10.08.2022, стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 58857,77 грн.. Із змісту цього судового рішення видно, що в користь позивача стягнуто середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2018 року по 13.05.2021 року (за 1217 календарних днів).

Тобто, позивач уже отримав від відповідача грошову компенсацію у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як відповідальність відповідача за те, що відповідач після звільнення позивача зі служби 10.01.2018 року не провів із ним остаточного розрахунку згідно вимог статей 47, 116 КЗпПУ. Такий середній заробіток за час затримки розрахунку було визначено за період навіть більший аніж як за 6 місяців, як це визначено статтею 117 КЗпПУ (в редакції чинній із 19.07.2022 року).

При цьому, слід зазначити, що подальша доплата Військовою частиною НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_1 28.11.2022 індексації грошового забезпечення у сумі 72484,75 грн, на виконання рішення суду від 20.06.2022 у справі №380/16823/21, не створює для відповідача нового обов`язку для застосування статті 117 КЗпП України і повторного стягнення в користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ні за період з 14.05.2021 по 28.11.2022 як про це просив позивач, ні за період з 11.01.2018 по 11.06.2018 як це визначив суд першої інстанції у оскарженому рішенні від 03.03.2023.

В такій ситуації, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення суду з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з недотриманням норм матеріального права, що у свою чергу стало підставою для помилкового вирішення справи та часткового задоволення позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України задоволити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року в адміністративній справі №380/18566/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов