Справа № 600/3759/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3759/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Бошкової П.М., представника позивача Шевченка М.М. та представника відповідача Теутуляк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 19.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 13.02.2020 р.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №№Ф від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 р.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Так, зокрема, ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року клопотання відповідача про залишення позову, в частині позовних вимог, задоволено частково. Залишено без розгляду адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Чернівецькій області №№Ф від 17.09.2019 року. В решті клопотання відмовлено.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернівецькій області на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року.

В подальшому, ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року визнано поважними причини пропуску та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом. Відмовлено у задоволені заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Продовжено розгляд справи.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 19.09.2019. В решті позову відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 10000 грн згідно з квитанцією №0.0..1 від 11.08.2021.

Додатковим рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 в частині податкових зобов`язань ОСОБА_1 з податку на додану вартість на загальну суму 7 513 354,59 грн.

Постановою Верховного Суду від 09.08.2023 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року, додаткове рішення від 30.08.2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного від 14.12.2022 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Як вбачається з указаної постанови Верховного Суду, судом касаційної інстанції перевірялося дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, під час вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду, встановлених статтею 122 КАС України.

Так, у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 року міститься такий висновок: З огляду на обмежений обсяг процесуальних повноважень Верховного Суду та на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив й не встановив ті фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення позовних вимог, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас зазначено: при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом судам слід перевірити такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики та чи є підстави вважати, що позивачем при зверненні до суду було допущено необґрунтовані зволікання.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду, матеріали адміністративної справи №600/3759/21-а передано на розгляд головуючому судді Лелюку О.П.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року дану справу прийнято до провадження, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В ході підготовчого провадження відповідачем, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду у постанові від 09.08.2023 року, подано клопотання про залишення позову без розгляду, обґрунтоване пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про залишення позову без розгляду відмовлено.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно наявних у справі заяв по суті справи та наданих в судовому засіданні пояснень, в обґрунтування позову указувалося про те, що позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням № від 19.09.2019, оскільки відповідачем безпідставно зроблено висновки, що ФОП ОСОБА_1 здійснювала у перевіряємому періоді підприємницьку діяльність як управитель майна, згідно з договором управління майном, оскільки не здійснювала такої діяльності, а здійснювала власну господарську діяльність у відповідності до видів економічної діяльності та укладених правочинів. При цьому договір управління майном від 14.09.2008 не був виконаний, оскільки установник майна не передав їй в довірче управління відповідне майно та не здійснював оплату вказаного договору. Для користування майном було укладено договори оренди нежитлових приміщень від 20.01.2009 №1, №2 та №3.

Щодо протиправності податкових повідомлень-рішень № від 17.09.2019, № від 17.09.2019, № від 17.09.2019, рішень № від 17.09.2019, № від 13.02.2020, податкової вимоги №1405-54 від 31.03.2020 позивач указала, що підставою для їх прийняття було віднесення позивачем до витрат коштів, які за висновками контролюючого органу не можуть бути віднесені до витрат, та як наслідок занижено суми доходу та занижено відповідні показники. Указує, що правомірно включила до складу витрат вартість будівельних матеріалів, придбаних для здійснення ремонту приміщення, яке перебуває у наймі за договором оренди. Таким чином, уважає помилковими доводи відповідача, що понесені витрати у вигляді придбання будівельних матеріалів на загальну суму 303989,31 грн не пов`язані із господарською діяльністю платника податків.

Позивач просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач згідно наявних у справі заяв по суті справи та наданих у судовому засіданні пояснень щодо позову заперечував, посилаючись на законність оскаржуваних рішень. Вказував, що під час проведення документальної планової перевірки встановлено, що фактично за даними обліку та наданих первинних документів в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. позивачем здійснювалась діяльність на підставі нотаріально посвідченого договору управління майном від 14.09.2008 р., до якого 15.10.2012 р. було укладено додатковий договір. Окрім того, на думку податкового органу, беззаперечним свідченням того, що позивачем здійснювалась діяльність саме за договором управління майно є його власні повідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-АПП від 12.07.2019 р., від 17.09.2020 р., від 27.07.2018 р., що подавались ним до контролюючого органу, де позивачем обліковано за видом користування довірче управління майном. Таким чином, відповідач стверджує про не включення позивачем до бази оподаткування ПДВ суму нарахованої винагороди за управлінням та безпідставне завищення бази оподаткування ПДВ на вартість операцій пов`язаних з господарською діяльністю платника податків ОСОБА_1 . У зв`язку із чим, відповідач вказує на правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 19.09.2019 р.

Стосовно інших оскаржуваних позивачем рішень, якими визначені грошові зобов`язання по адміністративних штрафах, податку на дохід фізичних осіб, військовому збору, податковий орган вказує, що проведеною перевіркою встановлено заниження витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, в загальній сумі 303989,31 гривень. В ході проведення перевірки, встановлено, що за 2016 р. позивачем віднесено до складу інших витрат понесені витрати у вигляді придбання будівельних матеріалів та обладнання, яке не визначено в переліку витрат, які можуть бути включені до витрат фізичної особи-підприємця. Для перевірки були надані договори з контрагентами-надавачами зазначених послуг, акти на списання матеріалів. На підставі їх аналізу встановлено, що надані документи не пов`язані із провадженням господарської діяльності позивача, надані до перевірки документи не несуть у собі необхідної інформації щодо конкретної кількості проведених робіт, вартості таких робіт, конкретного переліку таких робіт, тобто документи оформлено формально. При цьому відповідач вказав на безпідставність доводів позивача, що понесені витрати пов`язані з ремонтом майна, яке перебуває у наймі на підставі договорів оренди, оскільки у спірних правовідносинах мав місце договір управління майна від 14.09.2008 р., а не договори оренди.

Відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що податковим органом проведено документальну планову перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018р, за результатами якої складено акт від 22.08.2019 р. №167/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 .

В акті від 22.08.2019 р. №167/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 зафіксовано наступні порушення:

-заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 р. в сумі 54718,08 грн.;

-не нараховано та не утримано військовий збір з оподатковуваного (чистого доходу) за 2016 р. по31.12.2016 р. на загальну суму 4559,83 грн;

-донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. на загальну суму 66877,65 грн;

-порушення, допущені ОСОБА_1 як управителем майна, згідно договору управління майном, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету на 4768169 гривень;

-завищено суми податку на додану вартість, що підлягають сплаті до державного бюджету за 2018 рік в сумі 199446 грн;

-не надано посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені такими платниками податків у податковій звітності;

-відсутнє ведення книги обліку доходів і витрат, а також невідображення отриманого від здійснення господарської діяльності коштів, зокрема, що надійшли на поточний рахунок, касу, готівкою, суми фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, та суми чистого оподаткованого доходу, що призвело до перекручування даних у податковій декларації;

-п. 9 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг;

-п.п. 2.2 п.п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004;

-порушено граничні терміни реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

06.09.2019 позивачем подано заперечення на акт від 22.08.2019 №167/24-13-13-04-18/.

В подальшому, контролюючим органом відносно ОСОБА_1 прийнято наступні рішення:

-податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2019, яким збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 5710903,75 грн;

-податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в сумі 5699,79 грн;

-податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2019, яким застосовано адміністративні штрафні санкції в сумі 510 грн;

-податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 68397,60 грн;

-рішення № від 17.09.2019 р. яким нараховано штрафні санкції по єдиному внеску в сумі 20063,30 грн;

-рішення № від 13.02.2020 р. про нарахування штрафу в сумі 6000 грн та пені по єдиному внеску в сумі 2345 грн;

-податкову вимогу №1405-54 від 31.03.2020 р., в якій визначено податковий борг позивача станом на 30.03.2020 р. в сумі 7617041,81 грн.

Поряд з цим в матеріалах справи наявні та дослідженні судом: звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж торгівельно-виробничого комплексу Буковина-2000 по вул. Перемоги, 22 в м. Сокиряни Чернівецької області Пояснювальна записка та креслення, розробленого ТОВ Будівельно Комерційним підприємством Строймонтаж ЛТД. (том 1 а.с.139-144).

Локальний кошторис на будівельні роботи відновлення торгівельно-виробничого комплексу Буковина-2000 по АДРЕСА_1 ; зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва №661 від 18.12.2015 р. на загальну суму 542333 грн; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на суму 542333 грн; відомість до ресурсів до локального кошторису 2-1-1 в сумі 542331 грн; довідку про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати за 2016-2017 р. в сумі 542333 грн, замовником вказано - ОСОБА_1 , а субпідрядником ОСОБА_2 ; акти про використання будівельних матеріалів на поточний ремонт приміщення ТВК Буковина-2000 за 2016-2017 роки; акт приймання виконаних будівельних робіт без обладнання в сумі 542333 грн, де замовником вказано - ОСОБА_1 , а субпідрядником ОСОБА_2 ; загальний кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва на загальну суму 1630895 грн (том 1. а.с. 145-252, том 2 а.с. 23-82, том 3 а.с. 144-159, 173-184).

Звіт використаних матеріалів на поточний ремонт по ОСОБА_1 та віднесені до витрат у 2016 р. на загальну суму 306187,48 гривень. (том 2 а.с. 83, том 3.а.с. 164).

Також наявні документи щодо придбання позивачем будівельних матеріалів упродовж 2016 року, зокрема: господарський договір поставки №2606-03 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ БіЕл та ФОП ОСОБА_1 ; господарський договір поставки №260615-3 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ ГріКо та ФОП ОСОБА_1 ; господарський договір поставки №2606-04 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ ГріКо та ФОП ОСОБА_1 ; господарський договір поставки №2606-03 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ Біг Бівер та ФОП ОСОБА_1 ; податкові та видаткові накладні; виписки з банківського рахунку ФОП ОСОБА_1 ; рахунки на оплату будівельних товарів; реєстр документально підтверджених витрат, які не використовуються у господарських операціях ФОП ОСОБА_1 ; акти виконаних робіт по проведенню поточного ремонту у супермаркеті Наш Край м. Сокиряни, вул. Перемоги, 22, складені ФОП ОСОБА_1 , генеральним директором ОСОБА_2 , адміністратором ОСОБА_3 (том 1 а.с. 73-121, том 2 а.с. 3-14, 84-144, том 3 а.с. 160-163, 165-172).

Крім того, матеріали справи містять наданий позивачем реєстр документально підтверджених інших витрат ФОП ОСОБА_1 за 2016 р. на загальну суму 857607,35 гривень. (том 3 а.с. 198).

Також матеріали справи містять повідомлення Форма №20-ОПП про об`єкти оподаткування, або об`єкти пов`язані з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність від 12.07.2019 р., від 17.09.2020 р., від 27.07.2018 р. Крім того, до матеріалів справи додано відомості з податкового органу про об`єкти оподаткування платника податків ФОП ОСОБА_1 (том 2 а.с. 178-191). Облікову картку платника податків зі сплати податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 у період з 31.12.2015 р. по 31.12.2018 р., відповідно до якої за відповідачем відсутня недоїмка зі сплати вказаного податку. (том 3 а.с. 132-140).

До матеріалів справи додано довідку Сокирянського РВ управління ДСНС України в Чернівецькій області від 15.05.2015 р. на підтвердження того, що дійсно 29.04.2015 р. виникла пожежа ТВК Буковина-2000 внаслідок якої було знищено (пошкоджено) другий поверх. За адресою АДРЕСА_1 . (том 3 а.с. 186).

Матеріали справи містять договір управління майном від 14.09.2008 р., складений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на майно: нежитлову будівлю, торгівельно-виробничий комплекс Буковина-2000 загальною площею 1475 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю, магазин загальною площею 111.90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю АЗС загальною площею 69,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Також між сторонами було укладено додатковий договір від 15.10.2012 р. до договору управління майном від 14.09.2008 р. (том 3 а.с. 199-200, 204-211).

Також матеріали справи містять договори оренди нежитлових приміщень від 20.01.2009 р. №1, №2, №3, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме на нежитлові приміщення: площею 1475 кв.м за адресою АДРЕСА_1 ; площею 111,90 кв.м за адресою АДРЕСА_2 ; площею 69,60 кв.м за адресою АДРЕСА_3 (приміщення АЗС). (том 1 а.с. 47-52).

До матеріалів справи додано договір №1-15 від 21.06.2015 р. на відновлення пошкодженого пожежею торгівельно-виробничого комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , замовником вказано ФОП ОСОБА_1 , а виконавцем Кіструга О.М., дію якого у подальшому було продовжено додатковим договором від 12.07.2018 року. (том 3 а.с. 225-224).

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Так, враховуючи наведені вище судові рішення у цій справі, постановлені при її розгляді в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, суд звертає увагу на те, що з огляду на наявність не скасованої в апеляційному порядку ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року, яка набрала законної сили, про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Чернівецькій області №№Ф від 17.09.2019 року, предметом судового розгляду при новому розгляді справи є такі рішення податкового органу:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 19.09.2019 р.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 13.02.2020 р.;

- податкова вимога Головного управління ДПС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 р.

Щодо оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2019 року суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (п.1.1 ст.1 ПК України -тут і далі в редакції на час виникнення спірних відносин).

За приписами п.180.1 ст.180 ПК України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є: 1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено. Норми цього пункту не застосовуються до операцій з ввезення на митну територію України фізичними особами (громадянами) чи суб`єктами підприємницької діяльності, які не є платниками податку, культурних цінностей, зазначених у пункті 197.7 статті 197 цього Кодексу; 4) особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи; 5) особа - управитель майна, яка веде окремий податковий облік з податку на додану вартість щодо господарських операцій, пов`язаних з використанням майна, що отримане в управління за договорами управління майном. Для цілей оподаткування господарські відносини між управителем майна з власної господарської діяльності та його діяльності з управління майном прирівнюються до відносин на основі окремих цивільно-правових договорів. Норми цього підпункту не поширюються на управителів майна, які здійснюють управління активами інститутів спільного інвестування, фондів банківського управління, фондів фінансування будівництва та фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону; 6) особа, що проводить операції з постачання конфіскованого майна, знахідок, скарбів, майна, визнаного безхазяйним, майна, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання, та майна, що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходить у власність держави (у тому числі майна, визначеного у статті 243 Митного кодексу України), незалежно від того, чи досягає вона загальної суми операцій із постачання товарів/послуг, визначеної пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, а також незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством; 7) особа, що уповноважена вносити податок з об`єктів оподаткування, що виникають внаслідок поставки послуг підприємствами залізничного транспорту з їх основної діяльності, що перебувають у підпорядкуванні платника податку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 8) особа - інвестор (оператор), який веде окремий податковий облік, пов`язаний з виконанням угоди про розподіл продукції.

Пунктом 181.1 статті 181 ПК України передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

В свою чергу, п. 183.1 ст.183 ПК України визначено, що будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п. 183.10 ст.183 ПК України).

У підпункті "а" пункту 185.1 статті 185 ПК міститься визначення, що об`єктом оподаткування, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Так, обставинами, якими відповідач обґрунтовує свою позицію щодо заниження позивачем суми податкового зобов`язання за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 зазначено, що позивач у вказаний період, перебуваючи на загальній системі оподаткування, здійснювала господарські операції, що пов`язані з використанням майна, отриманого нею як управителем майна в довірче управління згідно договору від 14.09.2008.

При цьому перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 не реєструвалась платником податку на додану вартість та відповідно податкові декларації з податку на додану вартість до податкового органу не подавала. Господарські операції, що пов`язані з використанням майна, що отримане за Договором управління майном від 14.09.2008, позивачем в порушення статей 185, 198 ПК України задекларовано в податковій декларації з податку на додану вартість, як фізичною особою-підприємцем.

З огляду на зазначене, відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 занижено суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету на суму 4760271 грн., у тому числі за 2016 рік - 1225053 грн., за 2017 рік - 1637147 грн., за 2018 рік - 1898071 грн. та донарахував позивачу суму податкового зобов`язання.

Отже, податковий орган, взявши відомості задекларовані ОСОБА_1 за період 01.01.2016 по 31.12.2018 року як фізичної особи-підприємця платника ПДВ, продублював ці дані і провів донарахування, ставлячи в порушення позивачу не реєстрацію її ще й платником ПДВ як управителя майна. Тобто, відповідач фактично здійснив повторне нарахування сум податку на додану вартість позивачу як фізичній особі підприємцю, і донарахування задекларованих нею сум вже як фізичній особі - управителю майна.

Поряд з цим варто зауважити, що у податкового органу не було підстав для нарахування суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість позивачу як управителю майна, оскільки згідно наказу ГУДФС у Чернівецькій області від 11.07.2019 р. №485 посадових осіб Управління відряджено на проведення планової перевірки ОСОБА_1 як фізичної особи, а тому податковий орган в межах проведеної перевірки не може здійснювати нарахування суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість позивачу як управителю майна беручи для донарахування суми, які були задекларовані і відповідно з яких сплачені податки позивачем як ФОП платником ПДВ.

При цьому відповідач в акті перевірки не фіксував порушення позивачем як фізичною особою-підприємцем вимог податкового законодавства зі сплати ПДВ і для формування бази оподаткування з ПДВ позивачу як управителю майна, були взяті відомості про ФОП ОСОБА_1 , що є протиправним і призводить до подвійного нарахування сум податку останній як ФОП, та як управителю майна та до штучного збільшення податкових зобов`язань.

Крім того, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 "Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів" (далі - Порядок №1588) та наказу Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 "Про затвердження Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість" визначено процедури взяття на облік у контролюючих органах договорів управління майном та реєстрації їх платниками ПДВ.

Згідно з п. 1.7 Порядку № 1588 управитель майна - особа (в розумінні підпункту 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 розділу І Податкового кодексу України для цілей оподаткування розділу V Податкового кодексу України, крім осіб, визначених у другому реченні абзацу другого підпункту 5 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України), яка веде окремий податковий облік з податку на додану вартість щодо господарських операцій, пов`язаних з використанням майна, що отримане в управління за договорами управління майном.

У п. 3.5 розділу ІІI Порядку № 1588 закріплено, що підставою для взяття на облік договору (угоди) є, зокрема, прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію платником ПДВ управителя майна та отримання документів, визначених пунктом 4.7 розділу IV цього Порядку (для договору управління майном).

За змістом положень п. 3.6 Порядку № 1588 підставою для взяття на облік договору управління майном є прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію платником ПДВ управителя майна та отримання відповідних документів.

Аналіз вищезазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що надання особі статусу управителя майна передує прийняття податковим органом рішення про реєстрацію платником ПДВ управителя майна та отримання відповідних документів. Однак відповідач не надано доказів на підтвердження прийняття такого рішення, а також, що контролюючим органом вимагалися у позивача документів щодо управління майном.

Отже, зважаючи на те, що саме податковий орган наділений повноваженнями щодо реєстрації платником ПДВ управителя майна та отримання документів, визначених пунктом 4.7 розділу IV цього Порядку, суд приходить до висновку, що саме контролюючий орган повинен був здійснити відповідний облік платника податку.

За приписами ст. 19-1 п.19-1.1 пп. 19-1.1.7. ПК України та ст.19-3 п.19-3.1 пп. 19-3.1.1. ПК України функціями податкового органу, зокрема, є реєстрування та ведення обліку платників податків, здійснення сервісного обслуговування платників податків.

Таким чином, функції податкового органу в цьому питанні направленні на допомогу платнику податків і при виявленні невідповідностей у обліку, відповідач повинен був з`ясувати всі обставини та привести його у відповідність.

Слід також зазначити, що ОСОБА_1 , заперечуючи під час перевірки щодо здійснення господарської діяльності як управитель майна, надавала перевіряючим договори оренди нежитлових приміщень від 20.01.2009 р. №1, №2, №3, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме - на нежитлові приміщення: площею 1475 кв.м за адресою АДРЕСА_1 ; площею 111,90 кв.м за адресою АДРЕСА_2 ; площею 69,60 кв.м за адресою АДРЕСА_3 (приміщення АЗС).

Натомість, податковий орган не надав вказаним доводам та доказам позивача належної оцінки, а самостійно визначив сферу господарської діяльності позивача та надав формальну перевагу укладеному у 2008 році договору управління майном.

Разом з цим позивачем за перевіряємий 2018 рік подано повідомлення за Формою № 20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, де у графі "вид права на об`єкт оподаткування", зазначено "довірче управління майном", однак, контролюючий орган не реєстрував останню в податковому органі окремо як управителя майна і не було окремого податкового обліку з податку на додану вартість щодо господарських операцій, пов`язаних з використанням такого майна.

ПК України визначає, що особою - управителем майна, є особа, яка веде окремий податковий облік з податку на додану вартість щодо господарських операцій, пов`язаних з використанням майна, що отримане в управління за договорами управління майном, тоді як позивач не вела такого окремого податкового обліку як особа - управитель майна.

При цьому суд наголошує, що в акті перевірки від 22.08.2019 р. №167/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 не зафіксовано порушень з нарахування та сплати ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем податку на додану вартість, а тому підстав для збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 5710903,75 грн у податкового органу не було.

Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2019.

Отже, вказане рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

У зв`язку з цим, щодо оскаржуваної податкової вимоги №1405-54 від 31.03.2020 р. варто зазначити наступне.

Так, у названій вимозі №1405-54 від 31.03.2020 р. визначено податкові зобов`язання позивача на загальну суму 7617041,81 грн, яка включала податкові зобов`язання:

- податок на доходи з фізичних осіб в сумі 95669,76 грн (54412,33 грн - основного платежу, 13679,52 грн - штрафні санкції, 27577,91 грн - пені);

- військовий збір в сумі 8017,46 грн (4558,36 основного платежу, 1139,96 грн штрафних санкцій, 2319,14 грн - пені);

- податок на додану вартість в сумі 7513354,59 грн (4568718,74 грн основного платежу, 1142180,75 грн - штрафних санкцій, 1802455,10 грн - пені).

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У пункті 57.3 статті 57 ПК України закріплено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За змістом п. 57.4. ст. 57 ПК України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов`язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

З обставин справи вбачається, що до податкової вимоги №1405-54 від 31.03.2020 включено суму податку на додану вартість, яка протиправно донарахована позивачу.

Включення до вимоги №1405-54 від 31.03.2020 р. податкових зобов`язань позивача з податку на додану вартість на загальну суму 7513354,59 грн, в тому числі 4568718,74 грн основного платежу, 1142180,75 грн - штрафних санкцій, 1802455,10 грн - пені, в силу наведених вище висновків суду про незаконність податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2019 р. є протиправним, а тому суд вважає, що вказана вимога в цій частині також підлягає скасуванню.

Згідно вимог п. 57.4. ст. 57 ПК України пеня та штрафні санкції також підлягають скасуванню, оскільки такі нараховані на суму грошового зобов`язання, скасовану за результатами судового оскарження.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправною та скасування податкової вимоги ГУ ДПС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 в частині податкових зобов`язань позивача з податку на додану вартість на загальну суму 7513354,59 гривень.

Отже, в наведених вище частинах позов підлягає задоволенню.

Щодо оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р., № від 17.09.2019 р., № від 17.09.2019 р., а також рішень № від 17.09.2019 р. та № від 13.02.2020 р., суд зазначає наступне.

Підставою для прийняття вказаних рішень стали висновки податкового органу про віднесення позивачем до витрат коштів в сумі 303989,31 грн, які не можуть бути віднесені до витрат, та як наслідок було занижено позивачем суми доходу та занижено відповідні показники.

Згідно з пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд звертає увагу, що оформлення форм первинних облікових документів у будівництві у разі залучення підрядних суб`єктів господарювання регулюється договором підряду.

При цьому, у будівництві для оформлення виконаних будівельних робіт між сторонами використовувалися специфічні форми первинної облікової документації, затверджені наказом Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 р. №554 (далі Наказ №554): №КБ-2 Акт приймання виконаних будівельних робіт; №КБ-3 Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати. Такі примірні форми первинних облікових документів у будівництві залишилися складовою частиною Правил визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000).

Також судом досліджено договори оренди нежитлових приміщень від 20.01.2009 р. №1, №2, №3, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме на нежитлові приміщення: площею 1475 кв.м за адресою АДРЕСА_1 ; площею 111,90 кв.м за адресою АДРЕСА_2 ; площею 69,60 кв.м за адресою АДРЕСА_3 (приміщення АЗС).

Для перевірки та для суду надано документи щодо придбання позивачем будівельних матеріалів упродовж 2016 року, зокрема: господарський договір поставки №2606-03 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ БіЕл та ФОП ОСОБА_1 ; господарський договір поставки №260615-3 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ ГріКо та ФОП ОСОБА_1 ; господарський договір поставки №2606-04 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ ГріКо та ФОП ОСОБА_1 ; господарський договір поставки №2606-03 від 26.06.2015 р., укладений між ТОВ Біг Бівер та ФОП ОСОБА_1 ; податкові та видаткові накладні; виписки з банківського рахунку ФОП ОСОБА_1 ; рахунки на оплату будівельних товарів; реєстр документально підтверджених витрат, які не використовуються у господарських операціях ФОП ОСОБА_1 ; акти виконаних робіт по проведенню поточного ремонту у супермаркеті Наш Край м. Сокиряни, вул. Перемоги, 22, складені ФОП ОСОБА_1 , генеральним директором ОСОБА_2 , адміністратором ОСОБА_3 .

При цьому суд звертає увагу, що наданий позивачем розроблений ТОВ Будівельно Комерційним підприємством Строймонтаж ЛТД звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також ескізний проект на будівельні роботи відновлення торгівельно-виробничого комплексу Буковина-2000 по АДРЕСА_1 , не є підтверджуючими доказами проведення будівельних робіт, а може підтвердити лише намір позивача здійснити такі роботи. А отже, надані документи щодо придбання позивачем будівельних матеріалів упродовж 2016 року не підтверджують факт їх використання у будівельних роботах по відновленню торгівельно-виробничого комплексу Буковина-2000.

Суд звертає увагу, що правовою підставою для укладення договору оренди майна є Цивільний кодекс України, який регулює всі суттєві умови оренди: права й обов`язки сторін, предмет договору, форму договору, строк договору, умови дострокового розірвання договору.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 180 ГК України, ч. 1 ст. 638 ЦК України істотні умови договору - це умови, без узгодження яких договір уважається неукладеним.

Для договору оренди вказані вимоги наведено в ст. 284 ГК України, а саме: предмет договору; розмір орендної плати (з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір; об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням його індексації); порядок використання амортизаційних відрахувань; порядок відновлення орендованого майна; умови повернення або викупу орендованого майна; умови, які сторони вважають за необхідне вказати в договорі.

Згідно з ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що умови проведення поліпшення, відновлення орендованого майна повинні бути передбачені в договорі оренди.

Водночас у договорах оренди нежитлових приміщень від 20.01.2009 р. №1, №2, №3, укладених між ОСОБА_2 та позивачем, відсутні умови проведення поліпшення, відновлення орендованого майна.

При цьому надані суду докази на придбання та списання будівельних матеріалів, самі по собі не підтверджують факт їх використання для відновлення орендованого майна, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження проведення будівельних робіт, зокрема: договору на проведення будівельних робіт, акту здачі-приймання виконаних робіт, платіжні документи, що підтверджують оплату проведених будівельних робіт.

Крім того, до матеріалів справи додано договір №1-15 від 21.06.2015 р. на відновлення пошкодженого пожежею торгівельно-виробничого комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , замовником вказано ФОП ОСОБА_1 , а виконавцем - Кіструга О.М., дію якого у подальшому було продовжено додатковою угодою від 12.07.2018 року.

Водночас зі змісту наданого договору не підтверджено економічну мету (вигоду) для позивача укладати вказаний договір з орендодавцем ОСОБА_2 , без наступного відшкодування позивачу, як орендарю, витрат на ремонт орендованого приміщення.

До того ж, позивач не надав суду первинних документів щодо наявності будівельних ресурсів у ОСОБА_2 для проведення ремонтних будівельних робіт, що не свідчить про реальну можливість здійснення вказаною особою такої діяльності без залучення підрядних організацій.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували проведення у 2016 р. будівельних робіт з відновлення пошкодженого пожежею торгівельно-виробничого комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , а тому віднесення позивачем до витрат коштів в сумі 303989,31 грн є необґрунтованим та безпідставним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що податковим органом правомірно встановлено заниження позивачем суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 р. в сумі 54718,08 грн, в результаті чого не нараховано та не утримано військовий збір з оподатковуваного (чистого доходу) за 2016 р., не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Відтак, прийняті рішення внаслідок вказаного порушення суд вважає правомірними, у зв`язку із чим відсутні підстави для їх скасування, відповідно, позовні вимоги у названій вище частині задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, що стосуються податкового повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № та податкової вимоги від 31.03.2020 року №1405-54 в частині податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 7513354,59 грн. При цьому відповідачем доведено суду лише законність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень № від 17.09.2019 р., № від 17.09.2019 р., № від 17.09.2019 р. та рішень № від 17.09.2019 р., № від 13.02.2020 р.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір та приходячи до таких висновків, судом, окрім наведених вище мотивів, також була звернута увага на те, що розглядаючи дану справу в касаційному порядку, Верховним Судом не встановлено порушення норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій, які вже вирішували цю справу, прийшовши до висновків про незаконність податкового повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № та податкової вимоги від 31.03.2020 року №1405-54 в частині податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 7513354,59 грн.

При цьому судом касаційної інстанції у постанові від 09.08.2023 року вказано лише про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права на предмет перевірки дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом та причин його пропуску. А, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у постанові від 09.08.2023 року вказано: «при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом судам слід перевірити такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики та чи є підстави вважати, що позивачем при зверненні до суду було допущено необґрунтовані зволікання».

Вказані обставини судом перевірено при розгляді клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, за наслідком чого постановлено ухвалу від 26.09.2023 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Щодо розподілу судового збору.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно частин першої, третьої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 11350,00 грн згідно з квитанцією №0.0..1 від 11.08.2021 року.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 10000,00 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 6,9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області відносно ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2019 року № та податкову вимогу від 31 березня 2020 року №1405-54 в частині податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 7513354,59 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у розмірі 10000,00 грн згідно з квитанцією №0.0..1 від 11.08.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.10.2023.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк