Справа № 640/22904/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Василенка Я.М., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними, стягнення сплачених коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати дії Відповідача протиправними по нарахуванню Позивачу єдиного соціального внеску, відповідних штрафних санкцій та пені за період неможливості провадження Позивачем господарської діяльності як самозайнятої особи адвоката (починаючи з 14.11.2018, тобто за весь час триваючої ліквідаційної процедури до її завершення);

- стягнути з Відповідача на користь Позивача зайво сплачені кошти єдиного соціального внеску, сплаченого останнім з березня по грудень 2019 року включно в сумі 9 180,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що контролюючим органом протиправно нараховано єдиний соціальний внесок Позивачу, як самозайнятій особі адвокату, оскільки 14.11.2018 останнім подано заяву до Відповідача про його ліквідацію, як суб`єкта господарювання, що на переконання Позивача, виключає можливість нарахування спірного податку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовільнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є адвокатом, обліковується у Раді адвокатів м. Києва, Свідоцтво № 5204 від 29.08.2012 видане Київською міською КДКА, номер рішення 28-62-28, дата прийняття рішення 29.08.2012.

14.11.2018 Позивач подав до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 8-ОПП та № 7-ЄСВ.

Вважаючи, що Відповідач протиправно нарахував Позивачу єдиний соціальний внесок, штрафні санкції та пеню за період неможливості провадження господарської діяльності як самозайнятої особи адвоката, починаючи з 14.11.2018, останній звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не надано доказів прийняття Відповідачем рішень, якими нараховано Позивачу єдиний соціальний внесок, відповідні штрафні санкції та пеню за період неможливості провадження останнім господарської діяльності як самозайнятої особи адвоката, починаючи з 14.11.2018 по дату поновлення права на заняття адвокатською діяльністю - 13.03.2019.

Матеріалами справи підтверджується самостійне нарахування та сплату Позивачем єдиного соціального внеску за березень - грудень 2019 року шляхом подання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо протиправного нарахування Позивачу єдиного соціального внеску, відповідних штрафних санкцій та пені за період неможливості провадження Позивачем господарської діяльності як самозайнятої особи адвоката, починаючи з 14.11.2018, тобто за весь час триваючої ліквідаційної процедури до її завершення є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають.

Як наслідок не підлягають і задоволенню позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача зайво сплачених коштів єдиного соціального внеску, сплаченого останнім з березня по грудень 2019 року включно в сумі 9 180,60 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), відповідно до пунктів 2, 6 частини 1 статті 1 якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (пункт 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).

1 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII), яким внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, згідно з абзацами 1, 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 1 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно з частинами 2 - 4 статті 9 Закону України № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною 5 статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2023 року у справі № 440/1408/19, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність, як незалежну професійну діяльність. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, адвокатської діяльності, як незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 05 листопада 2018 року у справі № 820/1538/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, від 05 березня 2020 року у справі № 824/509/19-а, від 18 листопада 2021 року у справі № 520/6094/19, від 19 грудня 2022 року у справі № 640/9262/19.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (ст. 13 Закону № 5076-VI).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач зупинив адвокатську діяльність з 08.11.2018 на підставі заяви, поданої відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, з 08.11.2018 Позивач не здійснював адвокатську діяльність та не отримував дохід від такої діяльності.

Таким чином, в Позивача з 08.11.2018 не було обов`язку сплачувати єдиний внесок як самозайнятою особою, у розумінні законодавства про зайнятість населення.

Проте, право на заняття адвокатською діяльністю Позивачем поновлено згідно п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону № 5076-VI з 13.03.2019 на підставі заяви останнього, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України.

Листом № 190/АДВ/26-15-33-09-10 «Про приведення ІКП у відповідність» Відповідачем повідомлено Позивача, що відповідно до інформаційних баз даних органів ДФС, в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) відображено нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за 2019 рік на загальну суму 3672,24 грн, в тому числі за березень 2019 року в сумі 918,06 грн та за ІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн у розмірі мінімального страхового внеску за місяць, які підлягають сплаті на загальних підставах.

Крім того, обліковуються неправомірні нарахування в автоматичному режимі за IV квартал 2018 рік на загальну суму 1638,12 грн та 19.11.2018 по ліквідаційному Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (№ 101071), в якому відображені нарахування за січень-листопад 2018 року.

З метою вирішення вищезазначеного питання, ГУ ДПС у м. Києві направлено запит до ДПС України щодо приведений у відповідність інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з єдиного внеску (код платежу 71040000), а саме зняти неправомірні нарахування на загальну суму 1638,12 гривень.

Також, листом від 13.05.2020 № 20850/ФОП/26-15-33-09-10 «Про надання інформації» Відповідачем повідомлено Позивача, що на виконання Наказу Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 «Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» адвокатом ОСОБА_2 до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДПС у м. Києві за 2019 рік подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску згідно табл. 3 додатку 5 Порядку № 435 (вх. Від 05.03.2020 № 35578), в якому відображено нарахування єдиного внеску за період березень-грудень 2019 року в сумі 9180,60 грн (з дати поновлення адвокатської діяльності з 13.03.2019) та Платником сплачено дану суму.

У зв`язку з чим, згідно інформаційних баз даних органів ДПС станом на 12.05.2020 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) відображено нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за 2019 рік (з дати поновлення адвокатської діяльності з 13.03.2019) на загальну суму 9180,60 грн, в тому числі за березень - грудень 2019 року, у розмірі мінімального страхового внеску за місяць, які підлягають сплаті на загальних підставах.

Згідно інформаційних баз даних органів ДПС станом на 12.05.2020 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) переплата зі сплати єдиного внеску відсутня, поза карткою обліковуються довідково нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску та пеня.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Позивачем не надано доказів прийняття Відповідачем рішень, якими нараховано останньому єдиний соціальний внесок, відповідні штрафні санкції та пеню за період неможливості провадження Позивачем господарської діяльності як самозайнятої особи адвоката, починаючи з 14.11.2018 по дату поновлення права на заняття адвокатською діяльністю - 13.03.2019.

Крім того, матеріалами справи підтверджується самостійне нарахування та сплату Позивачем єдиного соціального внеску за березень - грудень 2019 року шляхом подання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо протиправного нарахування Позивачу єдиного соціального внеску, відповідних штрафних санкцій та пені за період неможливості провадження останнім господарської діяльності як самозайнятої особи адвоката, починаючи з 14.11.2018, є такими, що не підлягають задоволенню, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача зайво сплачених коштів єдиного соціального внеску, сплаченого останнім з березня по грудень 2019 року включно в сумі 9 180,60 грн, як похідні.

Відтак, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у даній адміністративній справі доказів обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Оксененко