Справа № 120/12264/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 р. Справа № 120/12264/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області від 29.03.2023 № 03 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування при призначенні позивачу пенсії періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 15.01.1995 по 08.10.1996 та з 15.09.1998 по 31.12.2003;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області при призначенні пенсії за віком зарахувати позивачу до страхового стажу періоди провадження підприємницької діяльності з 15.01.1995 по 08.10.1996 та з 15.09.1998 по 31.12.2003;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22.03.2023 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто відповідачем 2 та прийнято рішення № 03 від 29.03.2023, який відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 30 років.

06.04.2023 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про зарахування до страхового стажу періодів провадження підприємницькою діяльністю з 15.09.1998 по 31.12.2003 на підставі довідки про державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця. Листом від 04.05.2023 за № 7927-6270/О-02/8-0200/23 відповідач повідомив, що за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 22 роки 1 місяць 10 днів, при цьому для права враховано 26 років 2 місяці 17 днів (зараховані всі періоди роботи).

Позивач вважає неправомірним рішення відповідача 2, а також не погоджується з бездіяльністю відповідача 1 щодо незарахування до страхового стажу періодів провадження підприємницької діяльності з 15.01.1995 по 08.10.1996 та з 15.09.1988 по 31.12.2003, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 14.08.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача 1 матеріали пенсійної справи позивачки.

31.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач 2 зазначає, що рішенням від 29.03.2023 № 03 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Відповідач вказує на те, що відповідно до поданих із заявою про призначення пенсії документів та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, страховий стаж позивача склав 22 роки 01 місяць 10 днів, при цьому для права на пенсію враховано 26 років 03 місяці 17 днів (зараховані всі періоди роботи).

Крім того, відповідач зазначає, що до заяви позивач надав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (дата реєстрації 15.09.1998) та довідку від 31.05.2021, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Вінницькій області з 17.08.1998. Водночас за даними довідки ГУ ДПС у Вінницькій області, яка складена на підставі даних АІС "Облік податків і платежів", ОСОБА_1 здійснював діяльність як фізична особа-підприємець за такі періоди:

- з 17.08.1999 по 31.12.1999 відсутня інформація про систему оподаткування та сплату внесків до Пенсійного фонду (до стажу не зарахований даний період);

- з 01.01.2000 по 31.03.2000 загальна система оподаткування, даний період до стажу не зараховано (ОК-5 інформація про сплату страхових внесків відсутня);

- з 01.04.2000 по 31.05.2000 фіксований податок, в стаж зараховано 2 місяці (ОК-5 є сплата страхових внесків );

- з 01.06.2000 по 30.09.2000 загальна система оподаткування, даний період до стажу не зараховано (ОК-5 інформація про сплату страхових внесків відсутня);

- з 01.10.2000 по 30.11.2000 фіксований податок, в стаж зараховано 2 місяці (ОК-5 є сплата страхових внесків );

- з 01.12.2000 по 28.02.2001 загальна система оподаткування, даний період до стажу не зараховано (ОК-5 інформація про сплату страхових внесків відсутня);

- з 01.03.2001 по 30.04.2001 фіксований податок, в стаж зараховано 2 місяці (ОК-5 є сплата страхових внесків );

- з 01.05.2001 по 31.10.2001 загальна система оподаткування, даний період до стажу не зараховано (ОК-5 інформація про сплату страхових внесків відсутня);

- з 01.11.2001 по 31.12.2001 фіксований податок, в стаж зараховано 2 місяці (ОК-5 є сплата страхових внесків );

- з 01.01.2002 по 31.01.2002 загальна система оподаткування, даний період до стажу не зараховано (ОК-5 інформація про сплату страхових внесків відсутня);

- з 01.02.2002 по 31.12.2005 фіксований податок, в стаж зараховано 2 місяці (ОК-5 є сплата страхових внесків ).

Отже, відповідно до поданих документів позивачу до страхового стажу зараховано 26 років 03 місяці 17 днів, а тому рішення від 29.03.2023 № 03 є правомірним.

Щодо вимоги про зарахування до загального стажу періоду роботи з 15.01.1995 по 08.10.1996, то відповідач 2 зауважує, що цей період зарахований позивачу у повному обсязі, що підтверджується розрахунком.

29.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач 2 вказує на те, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 793 від 03.10.2018 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.04.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи за умови сплати внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених внесків.

Відповідач 1 зазначає, що загальний стаж позивача склав 26 років 03 місяці 17 днів. Водночас періоди трудової діяльності, які позивач просить зарахувати до страхового стажу уже частково зараховані Головним управлінням Пенсійного фонду в Херсонській області у ході вирішення питання про право на призначення пенсії відповідно до розрахунку страхового стажу, зокрема періоди з 17.01.1995 по 08.10.1996, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.10.2000 по 30.11.2000, з 01.03.2001 по 30.04.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001 та з 01.02.2002 по 31.12.2003.

Враховуючи наведене, на думку відповідача 1, Головним управлінням Пенсійного фонду в Херсонській області прийняте правомірне та обґрунтоване рішення.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 14.08.2023 відповідач 1 надав матеріали з пенсійної справи позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач та підтверджують відповідачі, 22.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії. До заяви додав ряд необхідних документів, зокрема і довідки з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності № 37/02-32-50-02-09, ВО1 № 691644, № 414/02-32-50-02-09, № 01/01-594, № 17-00/2439.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду в Херсонській області із прийняттям рішення від 29.03.2023 № 03 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.

Зі змісту рішення слідує, що за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача склав 22 роки 01 місяць 10 днів, при цьому для права на пенсію враховано 26 років 03 місяці 17 днів (зараховано всі періоди).

06.04.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про зарахування йому до страхового стажу періодів провадження підприємницькою діяльністю з 15.09.1998 по 31.12.2003.

Листом від 04.05.2023 за № 7927-6270/О-02/8-0200/23 відповідач повідомив, що за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 22 роки 1 місяць 10 днів, а для права на пенсію враховано 26 років 03 місяці 17 днів (зараховані всі періоди роботи).

Вважаючи неправомірними рішення та дії відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Як видно зі змісту рішення відповідача за № 03 від 29.03.2023, за даними документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стаж позивача склав 22 роки 01 місяць 10 днів, при цьому для права враховано 26 років 03 місяці 17 днів (зараховані всі періоди). Разом з цим, на думку позивача, до його стажу не зараховані періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 15.01.1995 по 08.10.1996 та з 15.09.1998 по 31.12.2003.

В цій частині спірних правовідносин суд зазначає таке.

Відповідно до пункту а, б статті 3 Закону № 1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно зі статтею 56 Закону № 1788 до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі - підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Аналізуючи наведені норми права суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, належними доказами, якими можливо підтвердити страховий стаж у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності у відповідний період, є: до 01 липня 2000 року довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; після 01 липня 2000 року довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок також випливає з постанови Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а.

Відповідно до довідки ГУ ДПС у Вінницькій області від 31.03.2021 № 414/02-32-50-02-09, яка складена на підставі даних АІС "Облік податків і платежів" та була подана позивачем разом із заявою про призначення пенсія вбачається, що ОСОБА_1 рахується на податковому обліку у ГУ ДПС у Вінницькій області та за період з 17.08.1999 по 25.10.2004 щодо його діяльності як підприємця є така інформація:

- з 17.08.1999 по 31.12.1999 відсутня інформація про систему оподаткування;

- з 01.01.2000 по 31.03.2000 загальна система оподаткування;

- з 01.04.2000 по 31.05.2000 фіксований податок;

- з 01.06.2000 по 30.09.2000 загальна система оподаткування;

- з 01.10.2000 по 30.11.2000 фіксований податок;

- з 01.12.2000 по 28.02.2001 загальна система оподаткування;

- з 01.03.2001 по 30.04.2001 фіксований податок;

- з 01.05.2001 по 31.10.2001 загальна система оподаткування;

- з 01.11.2001 по 31.12.2001 фіксований податок;

- з 01.01.2002 по 31.01.2002 загальна система оподаткування;

- з 01.02.2002 по 31.12.2005 фіксований податок.

При цьому, як вбачається з довідки форма РС-право періоди перебування позивача на спрощеній системі оподаткування (фіксований податок), а саме з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.10.2000 по 30.11.2000, з 01.03.2001 по 30.04.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003 зараховані ОСОБА_1 до страхового стажу. Також цією ж довідкою підтверджено зарахування періоду з 17.01.1995 по 08.10.1996.

Що стосується періоду з 17.08.1999 по 31.12.1999, то як слідує зі змісту довідки ГУ ДПС у Вінницькій області від 31.03.2021, інформація про систему оподаткування за вказаний період відсутня.

Крім того, позивач не надав пенсійному органу жодних документів щодо системи оподаткування, на якій він перебував у період з 17.08.1999 по 31.12.1999, тоді як сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності.

За наведених обставин суд доходить висновку, що у відповідачів не було законних підстав для зарахування до страхового стажу позивача відповідного періоду здійснення підприємницької діяльності. Відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Також, як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджується документально, у період з 01.01.2000 по 31.03.2000, з 01.06.2000 по 30.09.2000, з 01.12.2000 по 28.02.2001, з 01.05.2001 по 31.10.2001 та з 01.01.2002 по 31.01.2002 позивач знаходився на загальній системі оподаткування.

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Оформлення такої довідки за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) є обов`язковим відповідно до пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1.

Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01.07.2000, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).

Так, відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV передбачено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.98 було затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі Положення № 794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення № 794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі уповноважений орган).

Пунктами 6-7 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Таким чином, на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 5-5 від 10.06.94, усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток № 1).

Згідно з пунктом 18 Інструкції № 5-5 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.96 № 11-1 (далі Інструкція № 11-1 (чинної у спірний період), платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції від 06.09.96 № 11-1 платники, перелічені в п. п. 2.2, 2.4, зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 за постійним місцем проживання.

Отже, у період з 1993 по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періодів здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Натомість у матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем таких внесків під час перебування на загальній системі оподаткування до 01.07.2000, а саме за період з 01.01.2000 по 31.03.2000 та з 01.06.2000.

Водночас період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 повинен підтверджуватися довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Винятків з такого правила чинне законодавство не містить. Тобто, якщо відомості щодо здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування не підтверджуються інформацією з бази персоніфікованого обліку, то такий період до страхового стажу не зараховується.

Судом досліджено довідку з відомостями персоніфікованого обліку форми ОК-5 ОСОБА_1 , яка додана відповідачем 1 до відзиву на позовну заяву, та встановлено відсутність інформації про сплату позивачем страхових внесків за спірний період, а саме з 01.07.2000 по 30.09.2000, з 01.12.2000 по 28.02.2001, з 01.05.2001 по 31.10.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2002.

Відтак суд погоджується з доводами відповідачів про відсутність підстав для зарахування позивачу до його страхового стажу періодів перебування на загальній системі оподаткування.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області від 29.03.2023 № 03 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою "Право на ефективний засіб юридичного захисту" вказує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, немає підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

3) Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (, місцезнаходження: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036).

Повне судове рішення складено 06.10.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович