Справа № 560/1306/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1306/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

05 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неповного нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити з 24.02.2022 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Так, на переконання апелянта, надані позивачем довідки містять розбіжності, а також не є достатніми доказами на підтвердження тієї обставини, що позивач в період з 24.02.2022 по 18.08.2022 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 №136 від 10.01.2023 року починаючи з лютого 2022 року по листопад 2022 року позивач на виконання Постанови №168 отримував додаткову винагороду в таких розмірах: за лютий 0,00 грн., за березень - 29550,69 грн., за квітень - 5806,45 грн., за травень - 30000,00 грн., за червень - 30000,00 грн., за липень - 30000,00 грн., за серпень - 30000,00 грн., за вересень 30000,00 грн., за жовтень - 30000,00 грн., за листопад - 24000,00 грн.

Не погоджуючись з сумою виплаченої додаткової винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення, оскільки позивачем надано суду належні докази на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 24.02.2022 року по 18.08.2022 року.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

За змістом частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина 4 статті 9 цього Закону).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно із п.2-1, 3 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Міністром оборони України в Окремому дорученні від 23.06.2022 №912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.

Положеннями абз.3, 4 п.3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно із п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Відповідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Зі змісту наведених норм слідує, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 01.06.2022 №2022/окп/38/1365 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) в період з 24.02.2022 по 28.02.2022, з 01.03.2022 по 31.03.2022. Довідка видана на підставі розпорядження з логістичного забезпечення (бойове) оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 03.03.2022 №01/2022/ОПК/198/115дск, рапорту командира зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях у складі зведеного ремонтного підрозділу оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", журналу бойових дій зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 інв. 766 від 28.12.2021.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 01.06.2022 №2022/окп/38/1366 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) в період з 01.04.2022 по 30.04.2022. Довідка видана на підставі бойового розпорядження Головнокомандуючого Збройних Сил України від 26.02.2022 року №39/304/11/5т, бойового розпорядження командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 26.02.2022 року №2022/ОКП/198/158дск.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 01.06.2022 №2022/окп/38/1367 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) за період з 01.05.2022 по 31.05.2022. Довідка видана на підставі розпорядження з логістичного забезпечення (бойове) оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 03.03.2022 №01/2022/ОПК/198/115дск, розпорядження з логістичного забезпечення (бойове) оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 12.05.2022 №01/2022/ОКП/198/254дск, рапорту командира зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях у складі зведеного ремонтного підрозділу оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", журналу бойових дій зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 інв. 766 від 28.12.2021.

Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2022 №2022/окп/38/1565 засвідчується, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) в періоди з 01.06.2022 по 10.06.2022 та з 11.06.2022 по 30.06.2022. Довідка видана на підставі розпорядження з логістичного забезпечення (бойове) оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 12.05.2022 №01/2022/ОКП/198/254дск, наказу командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 11.06.2022 №2, розпорядження з логістичного забезпечення (бойове) оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 12.07.2022 №01/2022/ОКП/198/448дск, рапорту командира зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 оперативно-тактичного угрупування "Донецьк" про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях у складі зведеного ремонтного підрозділу оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", журналу бойових дій зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 інв. 766 від 28.12.2021.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2022 №2022/окп/38/1573 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) в період з 01.07.2022 по 31.07.2022. Довідка видана на підставі розпорядження з логістичного забезпечення (бойове) оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 12.07.2022 №01/2022/ОКП/198/448дск, рапорту командира зведеної роти 1282 ЦБЗ та РБТОТ оперативно-тактичного угрупування "Донецьк" про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях у складі зведеної роти 1282 ЦБЗ та РБТОТ оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", журналу бойових дій зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 інв. 766 від 28.12.2021.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2022 №2022/окп/38/1564 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в період з 01.08.2022 по 18.08.2022. Довідка видана на підставі розпорядження з логістичного забезпечення (бойове) оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 12.07.2022 №01/2022/ОКП/198/448дск, рапорту командира зведеної роти 1282 ЦБЗ та РБТОТ оперативно-тактичного угрупування "Донецьк" про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях у складі зведеної роти 1282 ЦБЗ та РБТОТ оперативно-тактичного угрупування "Донецьк", журналу бойових дій зведеного ремонтного підрозділу військової частини НОМЕР_3 інв. 766 від 28.12.2021.

Як достименно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, вказані довідки видані відповідно до вимог Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 та відповідають формі додатку №1 Окремого доручення. Крім того, у підставах про видання цих довідок зазначені документи, визначені абзацами 3, 4 та 5 пункту 3 цього Доручення.

При цьому, відповідачем в межах спірних правовідносин не було надано жодного доказу, який би підтвердив неправдивість відомостей, зазначених у даних довідках.

В даному випадку, апелянт обмежився лише констатацією факту, що у справі наявні інші довідки, видані в/ч НОМЕР_2, які видані всупереч Інструкції №174, і хоча майже всі повторюють періоди, вказані у довідках №2022/окп/38/1365-№№2022/окп/38/1367, №2022/окп/38/1565, №2022/окп/38/1573, №2022/окп/38/1564, однак в них вказано інші відомості щодо дат та номерів бойових наказів і розпоряджень. В той же час, відповідач не заперечує, що бойові розпорядження за 05.03.2022, 12.05.2022 та 06.06.2022 вказані у зазначених довідках виданих з порушенням, можуть підтверджувати участь позивача у бойових діях.

В розрізі вказаного, судова колегія зауважує, що відповідач, на якого законодавцем покладено обов`язок виплачувати додаткову грошову винагороду за безпосередню участь відряджених військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, у разі виникнення у нього сумнівів щодо відомостей зазначених у довідках, виданих керівником штабу угрупування військ (сил), чи командиром військової частини, до якої був відряджений військовослужбовець, повинен був звернутись за документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, однак жодних заходів, спрямованих на отримання від в/ч НОМЕР_2, будь яких відомостей щодо позивача, не вчинив.

Щодо посилання апелянта на те, що військовою частиною була здійснена спроба вирішити дане питання та 30.03.2022 надіслано лист до в/ч НОМЕР_2, який було проігноровано, то колегія суддів таке відхиляє, оскільки відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не було надано копії вказаного листа та доказів його направлення адресату. Варто також звернути увагу і на те, що всі довідки, видані позивачу після 30.03.2022.

Стосовно клопотання відповідача про витребування судом апеляційної інстанції доказів на підтвердження участі позивача у бойових діях у військових частинНОМЕР_4 , колегія суддів вказує на те, що відповідно до ч.1 ст.80 КАС України, докази можуть бути витребувані судом у разі неможливості самостійно надати докази.

В той же час, апелянтом не наведено жодного аргументу на підтвердження того, що у останнього існували перешкоди у отриманні доказів самостійно.

При цьому, на стадії розгляду справи в суді першої інстанції відповідач питання щодо неможливості отримання необхідних доказів не порушував.

Судова колегія наголошує, що порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії позивача, не може ставитись у вину саме позивачу, а є внутрішнім порушенням дій військових частин.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 1 глави XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

А тому, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині також є помилковими.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ч.3 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд).

Так, у справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.