Справа № 500/4967/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4967/23

06 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення двадцять третьої сесії восьмого скликання Тернопільської міської ради від 03.03.2023 №8/23/148 "Про втрату чинності рішення міської ради".

В обґрунтування позову вказує, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Тернопільської міської ради від 28.11.2014 за №6/53/96 йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею до 0,0100 га, для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 отримав від сусідів, які проживали та були власниками нерухомого майна за адресою АДРЕСА_3 , 22/3, АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно згоду на реконструкцію горищного приміщення та прибудову гаража з використанням земельної ділянки під ним та частиною земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , розміром 13 х 7 м (91 кв.м) біля дороги під особисті потреби ОСОБА_1 .

У подальшому за замовленням позивача ПП «Тернопільський край» виготовлено проект землеустрою, проте у його погодженні Відділом Держгеокадастру у м. Тернополі Тернопільської області відмовлено. Відмова оскаржувалася у судовому порядку, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2017, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 819/1460/16 у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У період з 2015 року по 2021 рік тривали судові спори між позивачем і Відділом Держгеокадастру у м. Тернополі Тернопільської області, проте у цей час позивач користувався та користується земельною ділянкою для власних потреб, встановив огорожу та зберігав особисті речі, будь-яких будівельних робіт не проводив, так як не було погоджено землевпорядні документи і оформлено право власності на земельну ділянку чи договір оренди землі.

Позивач неодноразово звертався до Тернопільської міської ради для приведення до діючого законодавства виділеної земельної ділянки, однак відповідач не приймав відповідних рішень щодо затвердження технічної документації та не виносив звернення позивача на розгляд сесії міської ради.

Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 08.02.2023 прийнято рішення №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» щодо організації та проведення робіт з демонтажу огорожі, встановленої на землях комунальної власності по АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_6 . Підставою для проведення перевірки та прийняття цього рішення стало звернення сусідок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зайняття позивачем спільної прибудинкової території. Усі порушення, заявлені сусідами, усунуті ОСОБА_1 , 02.03.2023 проведено демонтаж огорожі.

Після цього відповідач 03.03.2023 приймає рішення за №8/23/148 «Про втрату чинності рішення міської ради», відповідно до якого рішення міської ради від №6/53/96 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0100га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 » слід вважати таким, що втратило чинність.

Позивач зазначає про відсутність підстав для прийняття такого рішення з посиланням на рішення виконавчого комітету від 08.02.2023 №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування», бо останнє не стосувалося виділення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 і затвердження технічної документації.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Позивач набув прав та обов`язків на виконання рішення міської ради від 28.11.2014 №6/53/96, так як встановив огорожу на земельній ділянці та використовує її для власних потреб, також розроблено технічну документацію, яку направлено для затвердження, оскаржено у суду відмову погодити таку технічну документацію.

З наведених підстав вважає оскаржуване рішення протиправним.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

29.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Тернопільська міська рада проти позовних вимог заперечує та вказує, що рішенням ради від 28.11.2014 за №6/53/96 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 і зобов`язано його в шестимісячний термін подати на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою виготовлено, проте Відділ Держгеокадастру у м. Тернополі Тернопільської області відмовив у його погодженні і така відмова визнана судом правомірною.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою мають право виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

У відповідності до вищенаведених норм позивачем так і не був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і, як наслідок, підстав для його затвердження у Тернопільської міської ради не було.

У зв`язку з невиконанням рішення міської ради в частині зобов`язання подати в шестимісячний термін проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на затвердження, Тернопільською міською радою прийнято оскаржуване рішення від 03.03.2023 за №8/23/148 «Про втрату чинності рішення міської ради».

Чинним законодавством не передбачено зупинення строку, встановленого для розроблення проекту землеустрою, через наявність з даного приводу судових справ. Рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.02.2023 №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» не стосується предмету спору.

Також відповідач заначив, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до Тернопільської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку статті 118 Земельного кодексу України та в подальшому реалізувати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Відповідач просив у задоволенні позовної заяви відмовити (а.с.35-36).

18.09.2023 у суді зареєстрована відповідь на відзив. У цій заяві по суті справи представник позивача щодо невчасного строку затвердження проекту землеустрою зазначив про його своєчасне замовлення та виготовлення, проте через відмову у його погодженні Відділом Держгеокадастру у м. Тернополі Тернопільської області у період з 2015 року по 2021 рік тривали судові спори. Позивач користувався та користується земельною ділянкою для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, у свою чергу відповідач не приймає за зверненнями ОСОБА_1 відповідних рішень щодо затвердження технічної документації. Факт закінчення 6-ти місяців та не подання документації для затвердження не може бути підставою для прийняття спірного рішення, так як відповідачу було відомо про подання проекту щодо затвердження технічної документації та наявність судового спору щодо неправомірних дій по затвердженню технічної документації.

Також представник позивача наводить пояснення щодо неправомірних дій відповідача по затвердженню технічної документації іншої ділянки за адресою: АДРЕСА_2 під житловим будинком, які оскаржуються у судовому порядку. Вказує, що відповідач умисно (безпідставно) не затверджує будь-яку технічну документацію, яку подає позивач.

Також позивач зазначає, що Тернопільською міською радою у 2021 році надано дозволи трьом іншим особам (сусідам) на одну і ту ж земельну ділянку на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 . З метою виправлення своїх власних помилок відповідачем було прийнято спірне рішення від 03.03.2023 за №8/23/148 «Про втрату чинності рішення міської ради».

Відповідач не мав права приймати будь-які рішення чи вносити зміни (щодо скасування, зупинення, втрату чинності тощо) відносно рішення №6/53/96 від 28.11.2014 так як дане рішення є актом індивідуальної дії і вичерпує дію виконання, а спірне рішення є незаконним. Прийняттям спірного рішення відбулось втручання у «право власності» мирне володіння майном.

З огляду на вказане просить задовольнити позовні вимоги (а.с.51-56).

Ухвалою суду від 20.09.2023 задоволено заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про залучення їх як третіх осіб, залучено їх як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Цією ж ухвалою встановлено третім особам строк для подання до суду пояснень щодо позову, витребувано докази перебування у їх власності нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 ; також зобов`язано ОСОБА_1 у строк до 02.10.2023 подати до суду належної якості та читабельні такі докази: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 , письмову інформацію про судові спори щодо спірної земельної ділянки площею 0,0100 га за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі про спір у справі №607/13753/22 з підтверджуючими документами (позовну заяву, ухвалу про відкриття провадження у справі тощо).

29.09.2023 у суді зареєстровані пояснення ОСОБА_2 про те, що дана земельна ділянка перебуває у спільному користуванні мешканців будинку по АДРЕСА_2 . При цьому позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , з 02.10.2019, до цього часу дане житло було квартирою.

Підставою для відмови у позові у справі № 819/1460/16 щодо оскарження висновку Відділу Держгеокадастру у м. Тернополі про відмову погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_2 , було те, що на час, коли виділялася земельна ділянка, вона обліковувалася за ВП «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №2 ДТГО» Львівська дирекція, дана організація сплачувала податок на землю, а квартиронаймачі будинку АДРЕСА_2 сплачували плату за утримання прибудинкової території.

Позивач самовільно захопив частину спільної прибудинкової території та зробив склад автозапчастин.

Рідним братом позивача ОСОБА_7 , який є власником житлового будинку АДРЕСА_6 , площею 54,4 кв.м розроблялася технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0467 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, до якої включена і спірна земельна ділянка площею 0,0100 га. У Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області розглядається справа про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0467 га, у справі призначена комплексна земельно-технічна експертиза.

Третя особа ОСОБА_2 просила у позові відмовити (а.с.111-113).

02.10.2023 до суду надійшли пояснення ОСОБА_3 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 такого змісту.

Прибудинкова територія за адресою АДРЕСА_2 розміщена на державних землях залізничного транспорту, а тому не розмежована між власниками приватизованого майна (багатоквартирного службового житлового будинку АТ «Укрзалізниці»). Після передачі прибудинкової території з державної власності у комунальну, на таку земельну ділянку може претендувати саме ОСОБА_3 .

Також третя особа зазначає, що після відмови у позові позивачу у справі № 819/1460/16 про оскарження висновку Відділу Держгеокадастру у м. Тернополі про відмову погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража, ця земельна ділянка включена у 2021 році до складу земельної ділянку, яку намагався отримати брат позивача ОСОБА_7 .

Третя особа ОСОБА_3 просила у позові відмовити (а.с.123-127).

Інших заяв по суті справи від учасників, а також витребуваних судом доказів від позивача до суду не надходило.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

На підставі договору дарування квартири від 05.03.2010 ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_7 . У подальшому ця квартира була виділена в окреме будинковолодіння, з 02.10.2019 позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.78 зворот-80).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , розміщувалися чотири квартири, три з яких оформлені в окремі будинковолодіння, а саме будинки АДРЕСА_5 (власник ОСОБА_1 ), 22/3 (власник ОСОБА_7 ), 22/4 (власник ОСОБА_2 ), та квартира АДРЕСА_8 (власник ОСОБА_3 ), (а.с.143).

А підставі заяви ОСОБА_1 від 04.08.2014 рішенням Тернопільської міської ради №6/53/96 від 28.11.2014 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0100га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 » позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 (а.с.14 зворот, 15)

Пунктом 2 цього рішення зобов`язано ОСОБА_1 в шестимісячний термін подати на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На виконання рішення Тернопільської міської ради №6/53/96 28.11.2014 ПП «Тернопільський край» за зверненням ОСОБА_1 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,01 га, який подано на погодження у Відділ Держгеокадастру у м. Тернополі Тернопільської області (а.с.15-25).

За наслідками розгляду вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Відділом Держгеокадастру у м.Тернополі прийнято висновок від 24.11.2015 №34/1919-99.5-331/15-15 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .

Така відмова обгрунтована невідповідністю даного проекту вимогам статей 116, 118, 141, 198 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України Про землеустрій. У вказаному висновку зазначено недоліки, які підлягають усуненню та спосіб їх усунення, а саме: уточнити відомості за рахунок яких земель відводиться вказана земельна ділянка та доповнити вказаний висновок письмовою згодою (засвідченою нотаріально) землекористувача на її вилучення, матеріалами геодезичних вишукувань землевпорядного проектування, викопіюваннями з кадастрової карти (плану).

Така відмова Відділу Держгеокадастру у м. Тернополі Тернопільської області оскаржена ОСОБА_1 до суду. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2017 у справі № 819/1460/16 відмовлено у позові ОСОБА_1 до Відділу Держгеокадастру у м. Тернополі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Тернопільська міська рада, відокремлений підрозділ управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця, Приватне підприємство Тернопільський край, про визнання протиправним та скасування висновку.

У справі № 819/1460/16 апеляційний суд встановив таке. «Як видно з наявної в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленому Приватним підприємством Тернопільський край пояснювальної записки, копію якої позивачем долучено до позовної заяви, земельну ділянку площею 0,0100 га передбачалося передати у власність ОСОБА_1 саме за рахунок земель відокремленого підрозділу управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця.

Окрім цього відповідно до земельної обліково-статистичної звітності форми 6-ЗЕМ та 2- ЗЕМ (підготовленої за допомогою програмного комплексу Земля) станом на 01 січня 2016 року земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,2016 га обліковувалась за відокремленим підрозділом управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця.

Разом з тим, з наданого відокремленим підрозділом управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця листа від 01 вересня 2015 року № 81 видно, що він є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 та сплачує відповідний податок за користування вказаною земельною ділянкою.

Відтак відсутність у відокремленого підрозділу управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця правовстановлюючих документів на земельну ділянку по АДРЕСА_2 не вказує на те, що вона є вільною, а відтак правомірною є відмова відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки за відсутності на те його письмової згоди (засвідченої нотаріально)».

Також у цій постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність (а.с.65-67).

Постановою Верховного Суду від 16.02.2021 у цій справі касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2017 без змін (а.с.67-68).

Щодо цієї земельної ділянки 03.03.2023 Тернопільська міська рада, керуючись статтями 12, 122 Земельного кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету від 08.02.2023 №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування», враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології прийняла оскаржуване рішення № 8/23/148 «Про втрату чинності рішення міської ради».

Відповідно до змісту рішення № 8/23/148 від 03.03.2023 міська рада вирішила: рішення міської ради від 28.11.2014 №6/53/96 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 » вважати таким, що втратило чинність (а.с.8 зворот).

Позивач не погоджується з рішенням Тернопільської міської ради від 03.03.2023 № 8/23/148 «Про втрату чинності рішення міської ради» та звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення, дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 ЗК України).

За змістом пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільської міської ради №6/53/96 від 28.11.2014 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим, з огляду на обставини встановлені у справі № 819/1460/16 земельна ділянка площею 0,0100 га, яку передбачалося передати у власність ОСОБА_1 , належить до земель залізничного транспортну, перебувала у державній власності та не передавалася у комунальну власність. Земельною ділянкою користується відокремлений підрозділ управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця.

Відповідно до інформації Виробничого структурного підрозділу Львівської дирекції філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ «Укрзалізниці» (лист від 13.12.2022) за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться об`єкт нерухомого майна, що обліковується на балансі підрозділу, земельна ділянка перебуває у користуванні регіональної філії «Львівська залізниця», якою сплачується відповідний податок за користування земельною ділянкою (а.с.144).

Таким чином статус земельної ділянки, площею до 0,0100 га, по АДРЕСА_2 не змінився і на даний час.

Відтак, Тернопільська міська рада не мала повноважень на прийняття рішення від 28.11.2014 №6/53/96 щодо розпорядження землями державної власності, а саме: надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 , за рахунок земель державної власності, а саме земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність.

У рішенні від 03.03.2023 Тернопільська міська рада, зазначила, що таке прийняте відповідно до положень статей 12, 122 Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також рішення виконавчого комітету від 08.02.2023 №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування», враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології.

Суд погоджується, що відповідач не навів достатніх мотивів прийняття такого рішення, а лише послався на статті 12 та 122 Земельного кодексу України, які передбачають повноваження, зокрема, міських рад у галузі земельних відносин, передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, частина перша статті 12 Земельного кодексу України передбачає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями саме комунальної власності, територіальних громад; а статті 122 Земельного кодексу України вказує, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Щодо посилання на рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.02.2023 №103 Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування, то таким визначено: постійно діючій робочій групі в 10-ти денний термін з дня прийняття рішення організувати та провести роботи з демонтажу огорожі, встановленої на землях комунальної власності по АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_6 ; постійно діючій робочій групі повідомити ОСОБА_6 про можливість самостійного демонтажу огорожі, вказаної в п.1 даного рішення. Управлінню цифрової трансформації та комунікацій зі ЗМІ міської ради оприлюднити дане рішення в засобах масової інформації (а.с.11 зворот).

У відзиві на позов відповідач вказує, що рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.02.2023 №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» не стосується предмету спору.

Обставини вказані у рішенні виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.02.2023 №103 Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» та описані третіми особами вказують на наявність земельного спору між власниками трьох будинковолодінь та квартири по АДРЕСА_2 .

Зважаючи на встановлені обставини у цій справі, суд приходить до висновку, що Тернопільська міська рада правомірно та підставно прийняла оскаржуване рішення від 03.03.2023 за № 8/23/148 «Про втрату чинності рішення міської ради», а саме рішенням від 28.11.2014 №6/53/96 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 », позаяк останнє прийняте поза межами повноважень міської ради щодо земельної ділянки, яка не перебуває у комунальній власності.

З огляду на такі обставини суд вважає недоречним посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Земельна ділянка АДРЕСА_2 , площею 0,0100 га перебувала і перебуває у користуванні Виробничого структурного підрозділу Львівської дирекції філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ «Укрзалізниці», незважаючи на відсутність належно оформленого речового права користування, відноситься до земель залізничного транспорту, що перебувають у державній власності. Користування цією земельною ділянкою позивачем без правовстановлюючих документів не свідчить про наявність правовідносин, пов`язаних з реалізацією ОСОБА_1 своїх суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд зауважує, що доводи учасників справи у кожній справі мають оцінюватись судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені учасниками справи у заявах по суті справи обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

У позові належить відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Тернопільська міська рада (вулиця Листопадова, 5, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46011, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34334305).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено та підписано 06 жовтня 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.