Справа № 240/17495/22
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/17495/22

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у особі Радомишльського відділу про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління державної міграційної служби України в Житомирській області від 25 липня 2022 року №1801/21 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну;

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Житомирській області поновити громадянину російської федерації ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки підстави для скасування дозволу на імміграцію відповідно до ст.12 Закону №2491-ІІІ відсутні.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 15.09.2022.

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду направив відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Заперечуючи проти позову стверджує, що ч.3 ст.12 Закону України "Про імміграцію" визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, в тому числі якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні. 20.07.2022 до УДМС у Житомирській області надійшло подання УСБУ в Житомирській області щодо скасування дозволу на імміграцію позивача, з підстав визначених ч.3 ст.12 Закону України "Про імміграцію". На підставі результату аналізу інформації УДМС у Житомирській області 25.07.2022 було прийнято рішення №1801/21 про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації - ОСОБА_1 . Відповідач стверджує, що УДМС у Житомирській області діяло на підставі та в межах законодавства України.

15.09.2022 розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 29.09.2022.

29.09.2022 розгляд справи відкладено, зобов`язано відповідача забезпечити участь свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання. Чергове засідання призначено на 06.10.2022.

06.10.2022 в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_2 зазначив, що позивач має проросійську позицію, висловлювався за підтримку нинішнього президента рф. Свідок вказав, що відносин з ОСОБА_1 не підтримує близько двох років.

06.10.2022 оголошено перерву у розгляді справи до 25.10.2022 та задоволено клопотання позивача про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області, 25.10.2022 розгляд справи відкладено на 10.11.2022.

10.11.2022 в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що з позивачем знайома з дитинства, зневажливих висловлювань з його боку стосовно військових та про підтримку дій рф в Україні не чула.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що з позивачем знайома все життя, про політичні погляди позивача та його ставлення до подій, що відбуваються в Україні їй не відомо. Зазначила, що не чула з боку позивача висловлювань проти української державності.

Заслухавши пояснення учасників справи, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.

16.05.2014 УДМС в Житомирській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину рф ОСОБА_1 .

10.06.2014 на підставі вказаного рішення видано посвідку на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 .

20.07.2022 до УДМС України у Житомирській області надійшло подання Управління Служби безпеки України в Житомирській області про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі вимог п.3 ст.12 Закону України "Про імміграцію".

25.07.2022 УДМС України у Житомирській області прийнято рішення №1801/21 про скасування дозволу на імміграцію в Україну виданого громадянину рф ОСОБА_1 та скасування посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За визначенням статті 1 Закону України від 07.06.2001 №2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон N 2491-III): імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно п. 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону №2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983.

Відповідно до п. 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно п. 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321, посвідка на постійне проживання - є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно п. 64, 65 Порядку № 321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію; 2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом. Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2022 управлінням ДМС України в Житомирській області прийнято рішення № 1801/21 про скасування дозволу на імміграцію в Україну виданого ОСОБА_1 , відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Прийняттю оскаржуваного рішення передувало надходження 20.07.2022 року до УДМС України в Житомирській області подання Управління Служби безпеки України в Житомирській області від 30.06.2022 №57/22-734 відповідно до змісту якого Управлінням в ході здійснення оперативно - службової діяльності, у встановленому законом порядку, отримано інформацію стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив дії, що становлять загрозу національній безпеці України. Встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1 (мешканець с. Кмитів, Житомирського району, Житомирської області, документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 10.06.2014), в ході спілкування з мешканцями с. Кмитів неодноразово висловлювався щодо підтримки дій вищого політичного та військового керівництва рф, зокрема, президента рф путіна в.в., щодо здійснення агресивної політики відносно України. Крім цього, зазначено, що ОСОБА_1 під час спілкування з мешканцями вказаного населеного пункту публічно виправдовує збройну агресію країни - окупанта щодо України, розпочатої в 2014 році, обґрунтовуючи її правомірність, а також зневажливо ставиться до представників ЗС України. Повідомлено, що вказані дії громадянина рф ОСОБА_1 направлені на ускладнення реалізації національних інтересів України, фундаментальною цінністю яких є державний суверенітет, територіальна цілісність, недопущення втручання у внутрішні справи України.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 14.09.2020 року № 329/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, відповідно до п. 19 якої Спеціальні служби іноземних держав, насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про національну безпеку України» державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій. Основними принципами, що визначають порядок формування державної політики у сферах національної безпеки і оборони, є: 1) верховенство права, підзвітність, законність, прозорість та дотримання засад демократичного цивільного контролю за функціонуванням сектору безпеки і оборони та застосуванням сили; 2) дотримання норм міжнародного права, участь в інтересах України у міжнародних зусиллях з підтримання миру і безпеки, міждержавних системах та механізмах міжнародної колективної безпеки; 3) розвиток сектору безпеки і оборони як основного інструменту реалізації державної політики у сферах національної безпеки і оборони. Фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національну безпеку України» у межах повноважень, наданих відповідно до Конституції України, сектор безпеки і оборони підлягає демократичному цивільному контролю (далі - цивільний контроль). Система цивільного контролю складається з контролю, що здійснюється Президентом України; контролю, що здійснюється Верховною Радою України; контролю, що здійснюється Радою національної безпеки і оборони України; контролю, що здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; судового контролю; громадського нагляду. Предметом цивільного контролю є: 1) дотримання вимог Конституції і законів України у діяльності органів сектору безпеки і оборони, недопущення їх використання для узурпації влади, порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) зміст і стан реалізації стратегій, доктрин, концепцій, державних програм та планів у сферах національної безпеки і оборони; 3) стан правопорядку в органах сектору безпеки і оборони, їх укомплектованість, оснащеність сучасним озброєнням, військовою і спеціальною технікою, забезпеченість необхідними запасами матеріальних засобів та готовність до виконання завдань за призначенням у мирний час та в особливий період; 4) ефективність використання ресурсів, зокрема бюджетних коштів, органами сектору безпеки і оборони.

Згідно ст. 12 Закону України «Про національну безпеку України» сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України. До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про національну безпеку України» Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.

Згідно ст. 5 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України. Правоохоронні та інші органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації України, незалежно від форми власності, в межах, визначених законами України та іншими нормативно-правовими актами, сприяють органам і підрозділам Служби безпеки України у проведенні контррозвідувальної діяльності в інтересах забезпечення державної безпеки.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана, зокрема, брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Відповідно до подання Управлінням СБУ в Житомирській області у ході виконання визначених законодавством завдань, отримана інформація про дії, що створюють загрозу національній безпеки, з боку громадянина рф ОСОБА_1 . Зокрема встановлено, що іноземець виправдовує збройну агресію рф проти України, зневажливо ставиться до представників ЗС України, тощо.

Як вбачається з доданих до подання пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які знаходяться в матеріалах справи, позивач є колишнім військовослужбовцем збройних сил росії, має чітку проросійську позицію, підтримує дії вищого військового та політичного керівництва країни-окупанта, окремо захоплюється та вихваляє дії президента рф. Також він неодноразово заявляв, що дії рф, які країна вчиняє відносно України з 2014 р. є правильними та правомірними, оскільки росія захищає російськомовне населення від дій «націоналістів та бандер», які, нібито, знищують росіян. Заявляв, що українці самі винні у тому, що російські війська обстрілюють українські міста, оскільки росіяни діють в межах самозахисту. Вважає, що українським військам потрібно припинити збройний опір росіянам і тоді припиниться війна. Переконував інших у тому, що путін в.в. може зробити життя в Україні кращим, але для цього потрібно знищити «нациків», які і зараз перебувають при владі в Україні. Зазначав також, що агресивні дії російських військ, зокрема, на території Київської області, є наслідком «адекватної» відповіді росіян на спротив України.

Суд враховує, що інформація щодо позивача отримана Управлінням СБУ в Житомирській області в межах її компетенції, визначеної Законом України "Про Службу безпеки України" та в ході оперативної службової діяльності. Захід забезпечення державних інтересів та національної безпеки є превентивним, а тому Служба безпеки не має обов`язку доводити факту вчинення іноземцем дій, що загрожують національній безпеці.

З огляду на наведені правові норми, подання Управління Служби безпеки України в Житомирській області про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підготовлено в межах компетенції, визначеної Законом України «Про національну безпеку України», Законом України «Про контррозвідувальну діяльність», Законом України «Про Службу безпеки України».

Верховний Суд в постанові від 27 травня 2021 року по справі №826/9102/18 зазначив, що Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, наділена компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, окрім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їхньому виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.

Отже, викладена в поданні Управління Служби безпеки України в Житомирській області інформація та встановлені УДМС в Житомирській області обставини, є достатньою підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

При цьому Верховний Суд в постанові від 29 травня 2023 року по справі № 522/5683/22 зазначив, що з огляду на те, що на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Таким чином, при прийнятті рішення від 25 липня 2022 року №1801/21 про скасування громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, управління Державної міграційної служби України в Житомирській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 25 липня 2022 року №1801/21 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки позовна вимога про зобов`язання Головне управління державної міграційної служби України в Житомирській області поновити громадянину російської федерації ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання є похідною вимогою, тому підстави для її задоволення також відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги наведене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах відповідних приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73 -77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 257-262, 295 КАС України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у особі Радомишльського відділу (вул. Пушкінська, 44,Житомир,10008. РНОКПП/) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа