Справа № 620/306/22
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/306/22 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В 2022 році ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення нарахування пенсії позивачу з 01.12.2021 з обмеженням її максимальним розміром; зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату позивачу з 01.12.2019 пенсію без обмеження її максимального розміру згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/8400/21;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з пенсії за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 у розмірі 239 724, 45 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 у розмірі 20 944, 50 грн.;

- допустити до негайного виконання рішення суду в межах стягнення за один місяць.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2022, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.12.2019 пенсії у розмірі 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 01.12.2019 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження її максимальним розміром, та компенсацію втрати частини доходів з 01.12.2019; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В подальшому, позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 620/306/22.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.02.2023, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023, заяву ОСОБА_1 від 09.02.2023 задоволено: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, протягом тридцяти днів з дня отримання цієї ухвали, подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 620/306/22; попереджено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

28.06.2023 на адресу суду першої інстанції від відповідача надійшов звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 620/306/22.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині виконання рішення суду за період з 01.12.2019 по 01.07.2020; у задоволенні прийняття звіту починаючи з 01.12.2020 відмовлено; встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області тридцятиденний строк для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 620/306/22; попереджено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись із ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити резолютивну частину, виклавши її у редакції: «Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання рішення суду в частині нарахування пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 31.06.2020 без обмеження її максимальним розміром. У прийнятті звіту щодо позовних вимог про нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2020 без обмеження її максимальним розміром та виплати йому пенсії без обмеження її максимальним розміром та компенсації втрати частини доходів з 01.12.2019 відмовити».

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу необхідно змінити, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що відповідачем виконано рішення суду за період з 01.12.2019 по 01.07.2020. При цьому, право позивача на виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.12.2019, а не станом на 01.12.2019, а тому відповідачем не виконано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду з 01.07.2020, що підтверджується перерахунками пенсії позивача наданими відповідачем відповідно до яких, сума пенсії до виплати становить 19 046,60 грн., при цьому розмір підсумку пенсії зазначено у більшому розмірі: 19 076,20 грн., 19 099,00 грн., 19 133,00 грн., 19 165,00 грн., 21 732, 80 грн., 21 770, 00 грн., 21 796,40 грн. відповідно.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, а тому воно підлягає зміні.

Колегія суддів вважає доводи позивача обґрунтованими та частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами статей 129 та 129-1 Конституції України, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Нормами ч.ч. 2-3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України вказав, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

З метою забезпечення виконання судового рішення, статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання рішення суду є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, перевіряючи звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області необхідно встановити факт виконання відповідачем рішення Чернігівського окружного адміністративного суду в повному обсязі.

Як вже було зазначено вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.12.2019 пенсії у розмірі 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 01.12.2019 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження її максимальним розміром, та компенсацію втрати частини доходів з 01.12.2019; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що на виконання вказаного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , що підтверджується перерахунками пенсії позивача наданими відповідачем, а тому суд першої інстанції правильно встановив виконання відповідачем рішення суду від 16.02.2022 в цій частині.

При цьому, після перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду від 16.02.2022 нарахована сума пенсії становила з 01.12.2019 по 31.06.2020 - 19 046, 60 грн. Однак, виплачена позивачу вона не була.

Отже, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 за період з 01.12.2019 по 31.06.2020 є невиконаним в частині здійснення виплати позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що з 01.07.2020 пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідачем також з обмеження її максимальним розміром, а тому, беручи до уваги те, що в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду з 01.07.2020 не було визначено кінцевої дати виплати такої пенсії, то її обмеження максимальним розміром з вказаної дати свідчить про невиконання відповідачем рішення Чернігівського окружного адміністративного суду в частині, що стосується виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2020 без обмеження її максимальним розміром.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання рішення суду в частині та відмову у прийнятті такого звіту однак, останній не вірно застосував до спірних правовідносин норми права та неповно встановив обставини справи, внаслідок чого невірно зазначена частина прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання рішення суду та частина відмови у прийнятті такого звіту.

Колегія суддів зазначає, оскільки суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, однак з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала - зміні в частині мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Змінити пункти перший та другий резолютивної частини ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2023, виклавши їх в наступній редакції:

«Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 в частині нарахування пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 31.06.2020 без обмеження її максимальним розміром.

Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 щодо позовних вимог:

- про виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019 по 31.06.2020 без обмеження її максимальним розміром та компенсації втрати частини доходів;

- про виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2020 без обмеження її максимальним розміром та компенсації втрати частини доходів».

В іншій частині - ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 04.10.2023.