Справа № 260/5731/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5731/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Онисько Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився;

за участі представника позивача Лозінської Оксани Олександрівни;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області представник Зоркін Ростислав Васильович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), яким просить суд: "1. Визнати протиправним дії Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування позивачу довідок від 15.06.2011 р. № 236; від 31.05.2011 р. № 195 при розрахунку пенсії, скасувати акт зустрічної перевірки №652 від 24.10.2019 р; 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () провести позивачу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перерахунок пенсії з урахуванням довідок: від 15.06.2011 р. № 236; від 31.05.2011 р. № 195, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати, який було призначено при первісному нарахуванні пенсії у розмірі 2,26685, починаючи з 01.05.2020 р. (з дня перерахунку); 3. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати; 4. Стягнути з відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 100 000 грн; 5. Витребувати у відповідача копію пенсійної справи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .".

17 липня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року було адміністративну справу за позовом постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року було закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо скасування акту зустрічної перевірки № 652 від 24 жовтня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 260/3694/20 відповідач повернув ОСОБА_1 суму пенсії утриманої на підставі рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 520 від 09 вересня 2020 року, з 01 червня 2021 року припинив проведення утримань з пенсії. Однак з 01 травня 2020 року відповідачем було безпідставно зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,26685 до 1,82860, що в свою чергу привело до зменшення пенсії. Позивач зазначає, що здійснюючи перерахунок та виплату йому пенсії необхідно застосовувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, який було призначено при первісному нарахуванні пенсії. Крім того вказує, що незаконними діями відповідача позивачу причинена також і моральна шкода, оскільки зменшення суми пенсії, допущено звуження змісту та обсягу прав позивача. Пенсія для позивача це єдине джерело доходу. Все викладене привело до того, що сильні і стійкі негативні емоції негативно вплинули на душевний стан здоров`я позивача.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву згідно якого, відповідач не погоджується з позовними вимогами з огляду на те, що за результатами проведеної зустрічної перевірки було складено акт № 652 від 24 жовтня 2019 року, яким встановлено, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як одержувач пенсії по віку.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області проведено інвентаризацію пенсійних справ в тому числі і пенсійної справи позивача.

Час проведення інвентаризації було виявлено необхідність проведення перевірки достовірності видачі довідок № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року, оскільки в окремих місцях коефіцієнт заробітку склав 5, 6.

На підставі службової записки Мукачівського відділу обслуговування громадян Головного управління головним спеціалістом відділу контрольно-перевірочної роботи № 3 ОСОБА_2 проведено перевірку щодо перевірки достовірності довідок № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року, виданих позивачеві.

За результатами проведеної зустрічної перевірки було складено акт № 652 від 24 жовтня 2019 року яким встановлено, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії гр. ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця (а.с.а.с. 71, 72).

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідачем встановлено переплату позивачеві в сумі 57117,68 грн за період з 09 червня 2011 року по 31 травня 2020 року, на підставі чого 09 вересня 2020 року прийнято рішення № 520 про утримання надміру виплачених сум з ОСОБА_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 260/3694/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 520 від 09 вересня 2020 року про утримання надміру виплачених сум пенсій. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області повернути ОСОБА_1 суму пенсії утриманої на підставі рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 520 від 09 вересня 2020 року (а.с.а.с. 24-29).

На виконання рішення суду відповідач повернув ОСОБА_1 суму пенсії утриманої на підставі рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 520 від 09 вересня 2020 року, з 01 червня 2021 року припинив проведення утримань з пенсії. Однак, починаючи з 01 травня 2020 року зменшив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,26685 до 1,82860.

Листом Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області 15 червня 2022 року позивача було повідомлено, що за результатами проведеної зустрічної перевірки було складено акт № 652 від 24 жовтня 2019 року яким встановлено, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця (а.с.а.с. 10-12).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 частини 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі по тексту Закон України № 1058-IV) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (стаття 40 частина 1 абзац 5 Закону України № 1058-IV).

Стаття 41 Закону України № 1058-IV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 43 частини 1 Закону України № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно із статтею 44 частиною 3 Закону України № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Із аналізу зазначених положень законодавства слідує, що підставою для проведення розрахунку пенсії згідно із статтею 40 частиною 1 Закону України № 1058-IV на основі довідки про заробітну плату, є підтвердження відомостей про таку заробітну плату - первинними чи іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату тим підприємством, де працював заявник.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку), затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі по тексту Порядок № 22-1).

Згідно із пунктом 2.1 підпунктом 3 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

За правилами пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як одержувач пенсії по віку.

При призначенні пенсії в розрахунок заробітку для обчислення пенсії позивача було включено дані, наведені в архівній довідці про заробітну плату від 15 червня 2011 року № 236, виданій Архівним відділом Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області за період роботи в Мукачівській птахофабриці з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1989 року та архівній довідці про заробітну плату від 31 травня 2011 року № 195, виданій Архівним відділом Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області за період роботи в Мукачівській птахофабриці з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1994 року (а.с. 16).

Архівною довідкою про заробітну плату від 29 вересня 2020 року № 07-03/134, підтверджуються відомості про суми заробітної плати позивача, які були зазначені у вищевказаних архівних довідках (а.с. 15).

Як зазначалося вище, актом № 652 від 24 жовтня 2019 року зафіксовано, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії гр. ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця (а.с.а.с. 71, 72).

Згідно із пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку № 22-1 у разі виявлення під час інвентаризації порушень законодавства рішення про призначення (перерахунок, утримання, відрахування) пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) переглядаються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 49 частини 3 Закону України № 1058-IV, у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Таким чином законодавцем передбачено необхідність ухвалення, зокрема, відповідачем відповідного рішення перегляду розміру та підстав для виплати пенсії.

Як зазначалося вище рішення, яке було увалене відповідачем на підставі перевірки, за результатами розгляду акту № 652 від 24 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було скасоване.

Також судом зауважується, що в обґрунтування відзиву відповідач зазначає про те, що в довідках від 31 травня 2011 року № 195 та від 15 червня 2011 року № 236 не вірно зазначені суми нарахованої заробітної плати з 1987 року по 1990 року (в суми для призначення пенсії включено сальдо на початок місяця).

Водночас, зазначені обставини не свідчать про недостовірність зазначених у вказаній довідці відомостей і не вказують на порушення законодавства, а відтак не можуть бути підставою для перерахунку пенсії позивача без урахування зазначених довідок.

Окрім того, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, обґрунтованість видачі підприємствами, установами, організаціями поданих для призначення пенсії документів та достовірність поданих відомостей про особу перевіряються пенсійним органом під час прийняття документів для призначення або перерахунку раніше призначеної пенсії.

Крім того, на вимогу суду відповідачем не було надано суду документів, на підставі яких відповідач дійшов свого висновку.

Крім того, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення особі пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії. Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати та її складові за відомостями, що містяться у розрахунковому листі особи за відповідний період.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 березня 2015 року у справі № 21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі№ 2-а/576/29/14, та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 686/6278/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 2а-6873/11.

При цьому, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за перерахунком пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами, також у випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Враховуючи викладене, суд вказує, що подані позивачем довідки № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року відповідають вимогам Порядку № 22-1 і підтверджені первинними документами, які прийняв відповідач без зауважень і які відповідають відомостям трудової книжки позивача за спірний період щодо його прізвища, ім`я, по батькові та займаної ним посади, тому мають враховуватися пенсійним органом при здійсненні розрахунку заробітку для його пенсії за віком.

Крім того, доказів, які б спростовували факт, що позивач не отримував заробітну плату у відповідних розмірах, відповідачем не надано.

Таким чином, надані позивачем довідки № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року до пенсійного органу для обчислення пенсії, на момент розгляду справи є підставою для врахування відповідачем сум заробітної плати, зазначених в останніх при обчисленні пенсії позивачу.

Представником відповідача не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували, що Пенсійним органом вчинялися будь-які дії щодо встановлення достовірності документів про заробітну плату чи витребування таких довідок.

Також, відповідач при неврахуванні даних зазначених у вищенаведених довідках не встановив у чому саме полягає недостовірність поданих відомостей про позивача, а також не зазначив, якими первинними документами стверджено зазначену недостовірність, як того вимагає стаття 44 частина 3 Закону України 1058-VI та пункт 4.2 розділу IV Порядку 22-1

Суд наголошує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження, а тому неможливість проведення перевірки правомірності видачі довідок не дає підстав для не зарахування останніх при призначенні пенсії.

Крім того, доказів, які б спростовували факт, що позивач не перебував у трудових відносинах та не отримував вказану у документах заробітну плату у відповідних розмірах, відповідачем не надано.

Таким чином, надані позивачем довідки до пенсійного органу для обчислення пенсії, на момент розгляду справи є підставою для врахування відповідачем сум заробітної плати, зазначених в останніх при обчисленні пенсії позивачу, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати у розмірі 2,26685, починаючи з 01 травня 2020 року.

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи та неправомірність дій відповідача у вищевказаній частині, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії позивача, відновивши нарахування пенсії в розмірі, який проводився до проведеного перерахунку із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати у розмірі 2,26685, починаючи з 01 травня 2020 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральної шкоду на суму 100000 (сто тисяч) грн на його користь, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених норм КАС України, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

У розвиток цих положень, постановою від 27 листопада 2019 року, що ухвалена у справі № 750/6330/17, Верховний Суд звернув увагу на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

Позивач обґрунтовує вимогу про відшкодування моральної шкоди на суму 100000 (сто тисяч) гривень, тим що незаконними діями відповідача позивачу причинена також і моральна шкода, оскільки зменшення суми пенсії, допущено звуження змісту та обсягу прав позивача. Пенсія для позивача це єдине джерело доходу. Все викладене привело до того, що сильні і стійкі негативні емоції негативно вплинули на душевний стан здоров`я позивача.

Водночас, ні до позовної заяви, ні до пояснень не долучено доказів того, що саме звільнення позивача заподіяло йому моральну шкоду та не обґрунтовано, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд звертає увагу на висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 400/491/21: "Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювана та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача".

Однак, позивачем, його представником не надано суду будь-яких доказів (підтвердних документів) на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, а тому відсутні підстави для задоволення такої вимоги.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 частини 4 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до статті 134 частини 1 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (стаття 134 частина 2 КАС України).

Відповідно до статті 134 частини 3 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із статтею 134 частиною 4 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до статті 134 частин 5-7 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 139 частиною 7 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Лозінською О.О. 04 липня 2023 року укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 91).

Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано Акт виконаних послуг від 04 липня 2023 року у якому детально зафіксований перелік робіт та вартість таких (а.с. 90).

Відповідно до квитанції про сплату винагороди (гонорару) від 18 серпня 2023 року позивач оплатив гонорар в розмірі 15000 грн (а.с. 89).

З огляду на вищевикладене, суд враховує, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката пов`язаною з складністю справи - справа відноситься до категорії незначної складності, враховує час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом позивачу послуг та виконаних робіт, ціну позову та значенням справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, про стягнення із бюджетних асигнувань відповідача судових витрат за сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 6000 грн судових витрат на правову допомогу, оскільки вважає її достатньою та співмірною і пропорційною до предмету спору.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення ОСОБА_1 індивідуального коефіцієнту заробітної плати з 2,26685 до 1,82860 протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати у розмірі 2,26685, починаючи з 01 травня 2020 року.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) грн та судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч гривень) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 25 вересня 2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 05 жовтня 2023 року.

СуддяС.Є. Гаврилко