Справа № 580/2475/19
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року справа № 580/2475/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Мельникової О.М.,

представника відповідача Левенець А.М. (у порядку самопредставництва),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточнень просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 № , від 26.04.2019 №, №, №, №, №, №, №.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем всупереч положенням Податкового кодексу України на підставі висновків акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2017, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому є протиправними та такими, що підлягають до скасування.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 28.08.2019 надав до суду відзив, в якому вказав про безпідставність позовних вимог, оскільки у ході проведеної перевірки контролюючим органом встановлено неправомірність перебування позивача на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку четвертої групи у 2015-2016 роках, у зв`язку з наявністю у позивача у 2015-2016 роках по Барському відділенні Жмеринського управління ГУ ДФС у Вінницькій області. Відповідач зазначає, що у зв`язку з тим, що позивач усупереч п.п.291.5-1.3 п. 291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України неправомірно був платником єдиного податку четвертої групи у 2015 - 2016 роках, оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями нараховано позивачу податки і збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за такі періоди.

За наслідками вирішення спору рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.20.2020, позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2023 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області задоволено частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020 скасовано, а справу №580/2475/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи вказані рішення суд Верховний Суд зазначив, що приписами абз.2 п.299.11. ст.299 ПК України прямо передбачена можливість донарахування для платника, який порушив вимоги щодо перебування на спрощеній системі, того податку, від якого він був звільнений як платник єдиного податку та не передбачає обов`язку для контролюючого органу щодо прийняття попередньо рішення про анулювання реєстрації як платника єдиного податку. На підтвердження вказаного також свідчить той факт, що приписи абз.2 п.299.11. ст.299 ПК України прямо вказують на обов`язок платника, який порушив вимоги щодо перебування на спрощеній системі, перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення, без вказання на необхідність наявності рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації як платника єдиного податку.

Отже, абзац другий пункту 299.11 статті 299 ПК України встановлює право контролюючого органу під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи нарахувати податки та збори, від сплати яких платник податків звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу, якщо останній одночасно не відповідає як вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 так і вимогам пункту 291.5-1 статті 291 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.01.2022 у справі №560/323/20.

Колегія суддів Верховного Суду зазначила, обставини одночасної невідповідності Товариства вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків) та пункту 291.5-1 статті 291 (суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не досліджувалися, але встановлення цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Верховний Суд вказав, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій зроблено передчасні та такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи висновки.

За наслідками автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Черкаського окружного адміністративного суду Рідзелю О.А.

Ухвалою від 15.05.2023 справу прийнято справу до свого провадження, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання

30.05.2023 представник відповідача подав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що згідно з п.п. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 295-1 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи: суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

ГУ ДФС у Черкаській області надійшов лист ГУ ДФС у Вінницькій області від 17.08.18 №3546/7/02-32-52-03 (вх. від 17.08.18 № 5326/7) щодо неправомірності перебування ТОВ ВП «Імпульс Плюс» на єдиному податку четвертої групи у 2015-2016 роках у зв`язку з наявністю податкового боргу станом на 01.01.2015 та 01.01.2016 по Барському відділенні Жмеринського управління ГУ ДФС у Вінницькій області. Борг в подальшому товариством сплачений самостійно.

Зважаючи на вищевикладене, ТОВ ВП «Імпульс Плюс» не могло бути на підставі пп.291.5-1.3 п. 291.5-1 ст.291 Податкового кодексу платником єдиного податку четвертої групи в 2015 та 2016 роках.

Враховуючи викладене, перевіркою встановлено завищення ТОВ ВП «Імпульс Плюс» сум єдиного податку четвертої групи в сумі 328013,02 грн., в тому числі: за І квартал 2016 року на суму 32801,30 грн., за II квартал 2016 року на суму 32801,30 грн., за III квартал 2016 року на суму 164006,51 грн., за IV квартал 2016 року на суму 98403,91 грн.

В той же час, перевіркою не встановлено порушення ТОВ ВП «Імпульс Плюс» вимог пп. 4 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу в частині дотримання частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній рік, що дорівнює або перевищує 75 відсотків.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 07.06.2023 суд допустив заміну первинного відповідача Головне управління ДФС у Черкаській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Черкаській області ().

Усною ухвалою від 03.08.2023, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи, суд встановив таке.

Суд встановив, що на підставі направлень від 14.12.2018 №2128/23-00-14-0806, від 20.03.2019 №309/23-00-14-0806, від 20.03.2019 №303/23-00-14-0806, від 17.12.2018 №2137/23-00-13-0409, від 19.03.2019 №291/23-00-13-0411, від 20.03.2019 №308/23-00-14-0806, від 22.03.2019 №315/23-00-14-0406, виданих Головним управлінням ДФС у Черкаській області посадовими особами Головного управління ДФС у Черкаській області на підставі пп. 78.1.12 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України), в зв`язку з проведенням службового розслідування стосовно головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок платників інших галузей економіки управління аудиту Головного управління ДФС у Черкаській області, ОСОБА_1 (наказ ГУ ДФС у Черкаській області від 18.10.2018 №2012), проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" (скорочене найменування - ТОВ "ВП "Імпульс Плюс", далі - товариство) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 року з урахуванням п.102.1 ст.102 Податкового кодексу, відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої складено акт 02.04.2019 № 112/23-00-14-0807/34150627 (далі - Акт перевірки).

На виконання наказу ДФС України від 11.12.2018 №821, наказу Головного управлінням ДФС у Черкаській області від 14.12.2018 №2554, 18.12.2018 розпочато документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ВП "Імпульс Плюс", під час якої встановлено, що станом на 18.12.2018 року частина первинних бухгалтерських документів за період, охоплений перевіркою, відсутня.

Директор ТОВ "ВП "Імпульс Плюс" Овчаренко О.А. листом від 18.12.2018 №432, з додатками (вхідний ГУ ДФС у Черкаській області від 19.12.2018 №24426/10) повідомив про затоплення в приміщенні архіву, пошкодження та знищення первинних бухгалтерських документів та звернувся до ГУ ДФС у Черкаській області з клопотанням про перенесення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки у зв`язку з неможливістю надати до перевірки частину документів фінансово-господарської діяльності товариства в зв`язку з їх затопленням.

У зв`язку з вищевикладеним, складено акт від 19.12.2018 №2097/23-00-14-0808/34150627, про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ВП "Імпульс Плюс", винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2018 на суму 510 грн. 00 коп.

Копію наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.12.2018 №2621 "Про перенесення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ВП "Імпульс Плюс" вручено 19.12.2018 директору ТОВ "ВП "Імпульс Плюс" Овчаренку О.А. під розпис.

Перевірка проводилась з 18.12.2018 по 19.12.2018 та з 20.03.2019 по 26.03.2019.

Термін проведення перевірки продовжувався з 25.03.2019 по 26.03.2019 на підставі наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 20.03.2019 року №604, копію якого вручено 21.03.2019 під підпис головному бухгалтеру ТОВ "ВП "Імпульс Плюс" Лебідь Анастасії Миколаївні.

У періоді, який перевірявся, ТОВ ВП "Імпульс Плюс" було платником податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, фіксованого сільськогосподарського податку, єдиного податку четвертої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, єдиного соціального внеску, збору за першу реєстрацію транспортного засобу та транспортного податку, екологічного податку.

Як вбачається з Акта перевірки до ГУ ДФС у Черкаській області надійшов лист ГУ ДФС у Вінницькій області від 17.08.2018 №3546/7/02-32-52-03 (вх. від 17.08.2018 №5326/7) щодо не правомірності перебування ТОВ ВП "Імпульс Плюс" на єдиному податку четвертої групи у 2015-2016 роках у зв`язку з наявністю податкового боргу станом на 01.01.2015 та 01.01.2016 по Барському відділенні Жмеринського управління ГУ ДФС у Вінницькій області із завіреними належним чином копіями інтегрованих карток, згідно з якими наявний борг в розрізі платежів станом на 01.01.2015 та 01.01.2016.

У Акті перевірки зазначено, що за результатами опрацювання отриманої від ГУ ДФС у Вінницькій області інформації встановлено, що податковий борг ТОВ ВП "Імпульс Плюс" виник в результаті несплати товариством самостійно задекларованих сум, а саме:

станом на 01.01.2015 позивачем не сплачено єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, в яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній (звітний) рік дорівнює або перевищує 75% по Гулівській сільській раді (код платежу ) в сумі 457,09 грн.;

станом на 01.01.2016 не сплачено орендну плату за землю по Гулівській сільській раді (код платежу ) в сумі 4728,52 грн.

У зв`язку з наведеним перевіряючі дійшли до висновку, що ТОВ ВП "Імпульс Плюс" не правомірно було платником єдиного податку четвертої групи в 2015 та 2016 роках.

За даними перевірки, за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" не подавало податкові декларації з податку на прибуток.

З огляду на наведене відповідно до Акта перевірки перевіркою встановлено порушення позивачем:

- вимог п.44.1, п.44.2, п.44.6 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами і доповненнями), ч.2 ст.3, ч.1,2 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік фінансову звітність в Україні", п.8 П(С)БО №1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.02.2013 за №336/22868, п.5,п.7, п.21 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку №15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, ст.20 П(С)БО №16 "Витрати", п.3.2 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності", в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 18499101 грн., у тому числі: за 2015 рік на суму 13815540 грн., за 2016 рік на суму 4683561 грн.;

- вимог п.п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755 в результаті чого не подано податкові декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік та за 2016 рік;

- вимог ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV, п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в результаті чого занижено податок на додану вартість, з урахуванням норм п.102.1. ст.102 Податкового кодексу, всього на суму 7048200 грн., в тому числі: за лютий 2015 на суму 5820 грн., за березень 2015 на суму 460411 грн., за липень 2015 на суму 2510970 грн., за грудень 2015 на суму 4070999 грн.;

- вимог ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV, п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р.21 декларації) за вересень 2017 року на 309830 грн.;

- вимог п. 291.4 ст. 291 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ, в результаті чого завищено суму єдиного податку четвертої групи в сумі 328013,02 грн. по КОАТУУ 520281401 (Жмеринський район, Вінницької області), в тому числі: за І квартал 2016 року на суму 32801,30 грн., за ІІ квартал 2016 року на суму 32801,30 грн., за ІІІ квартал 2016 року на суму 164006,51 грн., за IV квартал 2016 року на суму 98403,91 грн.;

- вимог п. 286.2 ст.286 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ, що призвело до несвоєчасного подання податкової декларації з плати за землю (№ від 01.03.2017) за 2017 рік;

- вимог п. 39.4 ст. 39 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого не подано звіт про контрольовані операції за 2016 рік.

На підставі Акта перевірки від 02.04.2019 №112/23-00-14-0807/34150627 Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 24.04.2019, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за неподання звіту про контрольовані операції з трансфертного ціноутворення у сумі 413 400 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 19 669 991 грн. 00 коп., а саме збільшено податкове зобов`язання на суму 18 499 101 грн. 00 коп., нараховано штрафні санкції на суму 1 170 890 грн. 00 коп.

- № від 26.04.2019, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за неподання декларації з податку на прибуток за 2015 рік та 2016 рік на загальну суму 340 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким зменшено податкові зобов`язання позивача по єдиному податку четвертої групи по с. Гули Барського району Вінницької області на суму 328 013 грн. 02 коп.;

- № від 26.04.2019, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за несвоєчасне подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік на суму 170 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 8 810 259 грн. 00 коп., а саме збільшено податкове зобов`язання на суму 7 048 200 грн 00 коп., нараховано штрафні санкції на суму 1 762 050 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 309 830 грн. 00 коп.

За результатами розгляду скарг позивача на вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувані рішення залишено без змін.

Надаючи оцінку спірним рішенням суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини врегульовані Податковим кодексом України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Застосування спрощеної системи оподаткування фактично є одним із видів пільгового оподаткування господарської діяльності. Податковим кодексом України встановлено коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Приписами підп.4 п.291.4 ст.291 ПК України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються, зокрема, на такі групи платників єдиного податку: 4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники: а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до підпункту 14.1.234 ст.14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу- юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання (п.п.14.1.235п.14.1ст.14 ПК України).

Частка сільськогосподарського товаровиробництва (для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу) - питома вага доходу сільськогосподарського товаровиробника, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, у загальній сумі його доходу, що враховується під час визначення права такого товаровиробника на реєстрацію як платника податку (пп.14.1.262 ст.14 ПК України).

Відповідно до абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

За висновком Верховного суду у постанові від 27.04.2023 у цій справі, абзац другий пункту 299.11 статті 299 ПК України встановлює право контролюючого органу під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи нарахувати податки та збори, від сплати яких платник податків звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу, якщо останній одночасно не відповідає як вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 так і вимогам пункту 291.5-1 статті 291 ПК України.

Верховний Суд зазначив, що обставини одночасної невідповідності позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків) та пункту 291.5-1 статті 291 (суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин)) мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Перевіряючи одночасну невідповідність позивача вимогам підп.4 п.291.4 ст.291 та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України, суд зазначає таке.

Так, податковою перевіркою, за наслідками якої прийняті спірні ППР, оформленої актом від 02.04.2019 №112/23-00-14-0807/34150627, не встановлено порушення ТОВ "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" підп.4 п.291.4 ст.291 ПК України в частині дотримання частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік, що дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Вказані обставини також не заперечувались представниками сторін під час розгляду справи та відображені, зокрема у поясненнях представника ГУ ДПС у Черкаській області від 30.05.2023 (том 5 а.с.21).

Суд зазначає, що відповідно до підп.298.8.1. п.298.8 ст.298 сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки;

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику;

відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Суд враховує, що у спірному періоді (2015-2016 роки) позивачем дотримано вищевказаних норм щодо подання контролюючому органу податкової звітності на підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи.

Так, в п.3.1.4. акту перевірки від 02.04.2019 №112/23-00-14-0807/34150627 відображено дані щодо задекларованих та сум єдиного податку 4 групи в розрізі наявних у позивача земельних ділянок.

Крім того, у матеріалах справи наявні: податкова декларація з фіксованого сільськогосподарського податку за 2015 рік (том 1 а.с.237-241), за 2016 рік (том 1 а.с.244-248); розрахунок частки сільськогосподарського виробництва (том 1 а.с.247-248 за 2015 рік та том 2 а.с.310-312 за 2016 рік)

Також, згідно з довідками Тальнівської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області від 22.07.2015 №2885/23-22-15-021 та від 31.03.2016 №622/23-22-15-021 ТОВ "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" у 2015-2016 роках відноситься до категорії платників єдиного податку 4 групи сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Отже, матеріалами справи підтверджено, а податковим органом не спростовано відповідність позивача підп.4 п.291.4 ст.291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відсутні обставини одночасної невідповідності позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків) та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України (суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, що є передумовою застосування абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України за висновком Верховного Суду у постановах від 27 квітня 2023 року у цій справі та від 26.01.2022 у справі №560/323/20.

Суд вважає необґрунтованими твердження податкового органу, що лише наявність у платника єдиного податку податкового боргу станом на 1 січня звітного року є підставою для застосування абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України.

Так, відповідно до підп.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 ПК України не може бути платником єдиного податку четвертої групи, зокрема, суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Отже, вказана норма встановлює загальні умови застосування спрощеної системи оподатковування 4 групи, тобто застосовується на етапі перевірки відповідності платника податків під час надання такого статусу.

Разом з тим, суд зазначає, що диспозиція абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України передбачає наявність двох умов для застосування цієї норми, а саме: «у разі виявлення… платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах».

Тобто, обов`язковою для застосування є перша «вимогам підпункту 4 пункту 291.4» та друга з умов норми «пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу».

У разі якщо б законодавець передбачав можливість застосування однієї із умов то було б зазначено, що: «або 1 або 2», « 1 або 2».

Однак в даному випадку зазначено слово «та», що вказує на те, що саме сукупність обох умов є обов`язковою.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України (для нарахування податків та зборів, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи) передбачено наявність двох умов виявлення у платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу, що у спірному випадку відсутнє.

Відповідно до підп.1 п.297.1. ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств.

Тому, на переконання суду, донарахування позивачу спірних податкових зобов`язань з податку на прибуток, застосування штрафних санкцій за неподання декларації з податку на прибуток за 2015 рік та 2016 рік, а також зменшення грошових зобов`язань з єдиного податку четвертої групи є неправомірним.

Отже, податкові повідомлення рішення від 26.04.2019 №, № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24.04.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звіту про контрольовані операції з трансфертного ціноутворення, суд зазначає таке.

Відповідно до підп. 39.1.1., 39.1.2., 39.1.3., 39.1.4. п.39.1., підп. 39.2.1.5. ст.39 ПК України платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначати обсяг його оподатковуваного прибутку відповідно до принципу "витягнутої руки".

Обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу "витягнутої руки", якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.

Якщо умови в одній чи більше контрольованих операціях не відповідають принципу "витягнутої руки", прибуток, який був би нарахований платнику податків в умовах контрольованої операції, що відповідає зазначеному принципу, включається до оподатковуваного прибутку платника податку.

Встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" проводиться за методами, визначеними пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до підп.39.4.2. п.39.4. ст.39 ПК України платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Зважаючи, що звітність про контрольовані операції подається з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств, а відповідно до підп.1 п.297.1. ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку подавати звіт про контрольовані операції за спірний період 2015-2016 роки.

Отже, податкове повідомлення рішення від 24.04.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно податкових повідомлень-рішень від 26.04.2019 № та №, якими позивачу донараховано грошові зобов`язання з податку на додану вартість, суд зазначає таке.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п.198.2. ст.198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень Верховний Суд у постанові від 19.07.2019 у справі №823/128/16 дійшов висновку, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Пунктом 200.4. ст.200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст.9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як установлено судом з висновків акту перевірки, підставою для нарахування позивача податкових зобов`язань з ПДВ стало порушення: вимог ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198 ПК України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 7048200 грн., в тому числі: за лютий 2015 на суму 5820 грн., за березень 2015 на суму 460411 грн., за липень 2015 на суму 2510970 грн., за грудень 2015 на суму 4070999 грн., а також завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 309830 грн.

При цьому, у мотивувальній частині акту перевірки зазначено, що вказані податкові зобов`язання нараховані з огляду на ненадання позивачем під час перевірки первинних документів та реєстрів бухгалтерського обліку за 2015 рік.

З цього приводу суд зазначає, що пунктом 102.1 ст. 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

На підставі п.203.1. ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Абзацом 1 п. 44.3. ст. 44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Оскільки, граничним строком подання декларації з ПДВ є 20 число наступного місяця за звітним, суд дійшов висновку, що податкові зобов`язання з ПДВ за 2015 рік нараховані позивачу поза межами 1095 днів, встановлених пунктом 102.1 ст.102 ПК України, оскільки нараховані за наслідками перевірки, оформленої актом від 02.04.2019.

Також, зважаючи на вимоги п. 44.3. ст. 44 ПК України у позивача відсутній обов`язок забезпечити зберігання документів, пов`язаних із декларуванням ПДВ за 2015 рік.

Крім того, суд врахував, що актом від 28.12.2017 №539/23-00-14-10/34150627 оформлені результати перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2014 до 30.09.2017.

Суд встановив, що п.3.1.2.1.3 вказаного акту здійснено висновок щодо повноти та правомірності декларування ПДВ за загальними деклараціями, які підлягають бюджетному відшкодуванню, за період з 01.10.2014 до 30.09.2017 та встановлено завищення суми від`ємного значення за вересень 2017 року на 211602,00 грн.

Також, п.3.1.2.2.3 вказаного акту здійснено висновок щодо повноти та правомірності декларування ПДВ за спеціальними деклараціями, які підлягають бюджетному відшкодуванню, за період з 01.10.2014 до 31.12.2017 та встановлено завищення суми від`ємного значення за грудень 2016 року на 211602,00 грн.

Порушень щодо визначення податкового кредиту або податкових зобов`язань за 2015 рік актом від 28.12.2017 №539/23-00-14-10/34150627 не встановлено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачу податкових зобов`язань з ПДВ за 2015 рік, а отже податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 26.04.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік, суд зазначає таке.

Так, згідно з даними акту перевірки від 02.04.2019 №112/23-00-14-0807/34150627, позивач подав декларацію з плати за землю за 2017 рік № 01.03.2017 з граничним строком подання 20.02.2017.

Відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Оскільки позивачем не спростовано належними та допустимими доказами вищевказаного порушення, суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 26.04.2019 № та відсутність підстав для його скасування.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 №, від 26.04.2019 №, №, №, №, №, №.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 19209,88 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ять гривень 88 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Учасники справи:

1) позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ІМПУЛЬС ПЛЮС" (20400, Черкаська обл., м. Тальне, вул. Скворцова, 40, );

2) відповідач Головне управління ДПС у Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235, ).

Повне судове рішення виготовлено 02.10.2023.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ