Справа № 580/3675/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року справа № 580/3675/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мандрика Владислава Володимировича до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Мандрика Владислава Володимировича з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням несення військової служби у період дії воєнного стану, за період з червня 2022 року по серпень 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням несення військової служби у період дії воєнного стану, за період з червня 2022 року по серпень 2022 року включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 12.03.2022 проходить військову службу в Збройних Силах України. Тому, у зв`язку з проходженням військової служби на період дії воєнного стану набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168. Однак, відповідач не нарахував позивачу додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за проходження військової служби за період з червня по серпень 2022 року. При цьому, відповідач листом від 24.03.2023 № 1744 повідомив, що згідно наказів військової частини НОМЕР_1 позивач з 22.06.2022 по 12.08.2022 самовільно залишив частину, у зв`язку з чим був позбавлений премії та додаткової винагороди у червні-серпні 2022 року. Разом з тим, позивач вказує, що на момент спірних правовідносин не існувало наказів Міноборони, які б одночасно підлягали застосуванню під час позбавлення позивача права на додаткову винагороду, передбачену саме Постановою № 168. Зазначає, що статтею 49 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України визначено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, що накладаються на військовослужбовців, а тому застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачено нормами Статуту. Таким чином, вказує позивач, посилання відповідача на вчинення ним дисциплінарного проступку шляхом самовільного залишення частини не може бути підставою для позбавлення останнього права на виплату йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168. Тому, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди у спірні періоди із розрахунку 30 000 грн.

27.06.2023 відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що порядок виплати всіх видів грошового забезпечення, включно із передбаченою Постановою № 168 додатковою винагородою, регулюється Порядком № 260, пунктом 15 якого встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Тому, вказує відповідач, відповідно до вимог Порядку № 260 у випадку самовільного залишення частини військовослужбовцем наказом командира військової частини йому призупиняється виплата грошового забезпечення до дня повернення такого військовослужбовця до військової частини, про що командиром військової частини також видається відповідний наказ.

Зазначає, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 № 116 позивач у зв`язку із самовільним залишенням військової частини з 22.06.2022 був знятий із котлового та грошового забезпечення. У зв`язку із поверненням позивача 12.08.2022 наказом від 18.08.2022 № 165 позивача було поставлено на котлове забезпечення та поновлено виплату грошового забезпечення.

Оскільки позивач перебував у самовільному залишенні частини з 22.06.2022 по 12.08.2022, відповідач відповідно до Порядку № 260 не здійснював виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за цей період.

У зв`язку із зазначеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 22.05.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 з 12.03.2022 проходить військову службу в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 20.04.2004.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2022 № 2 позивач з 12.03.2022 зарахований на всі види забезпечення та призначений на посаду командира бойової машини-командира третьої механізованого відділення другого механізованого взводу першої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 № 116 позивач з 22.06.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , знятий з котлового та з грошового забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 № 165 позивач з 12.08.2022 повернувся до підрозділу, поставлений на котлове та грошове забезпечення.

Згідно із листом військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 1744 відповідач на адвокатський запит адвоката Гайструк А. С. повідомив, зокрема, що згідно наказів військової частини НОМЕР_1 позивач з 22.06.2022 по 12.08.2022 самовільно залишив частину, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений премії та додаткової винагороди у червні-серпні 2022 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», рішення Міністра оборони України від 25.02.2022 № 3164/з.» У вересні жовтні 2022 року позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду із розрахунку 100 000 грн.

Із довідки (виписки по картці/рахунку) Приватбанку від 31.03.2023 вбачається, зокрема, що позивачу 26.08.2022 виплачено відповідачем заробітну плату за липень у сумі 13 952,45 грн.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди в розмірі до 30 000 грн, передбаченої Постановою № 168, у спірні періоди протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжений до цього часу.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168, якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн та до 100 000,00 грн.

Пунктом 1 Постанови № 168 (в редакції станом на 24.02.2022, відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з п. 2-1 Постанови № 168 ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів (Постанову доповнено пунктом 2-1 згідно з Постановою КМ № 793 від 07.07.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року).

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць., тобто за фактичний час перебування на військовій службі, і вказана винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця.

Як встановив суд, позивач з 12.03.2022 проходить військову службу на посаді командира бойової машини-командира третьої механізованого відділення другого механізованого взводу першої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , на яку призначений згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2022 № 2.

Разом з тим, суд врахував, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Так, положеннями Порядку № 260 визначено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у визначених у п. 2 розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» зазначеного Порядку розмірах.

Пунктом 15 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 № 116 позивач з 22.06.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , знятий з котлового та з грошового забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 № 165 позивач з 12.08.2022 повернувся до підрозділу, поставлений на котлове та грошове забезпечення. Підстава: рапорт командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_2 від 18.08.2022 № 5666.

При цьому, суд врахував, що факт самовільного залишення позивачем військової частини у період з 22.06.2022 по 12.08.2022 останній не заперечує, докази на противагу цьому не надав.

Отже у вказані періоди позивач фактично не перебував на військовій службі, тому підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, відсутні.

Протиправність невиплати відповідачем спірної винагороди позивач обґрунтовує відсутністю такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення відповідно до Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Однак, такі твердження позивача суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі Статут).

Статтею 45 Статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Проте як зазначено вище додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, тому та обставина, що позивач не притягнутий до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини не є підставою для її невиплати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки позивач самовільно залишив військову частину з 22.06.2022 по 12.08.2022, відповідач правомірно відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 Закону №2011-Х11 та Порядку № 260 не здійснював йому виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за цей період.

Отже, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО