Справа № 600/3395/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3395/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 10.04.2023 року за п.п "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 за п.п "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, у зв`язку із наявністю матері із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді номера обслуги протитанкового взводу роти вогневої підтримки 3 десантно - штурмового батальйону.

Звертав увагу суду на те, що 20.03.2023 року засобами поштового зв`язку військова частина НОМЕР_1 отримала його рапорт від 08.03.2023 р. про звільнення з військової служби, що підтверджується роздруківкою з відстеженням поштового відправлення. Також зазначив, що направив рапорт про звільнення з військової служби та копії документів на електронну адресу Збройних Сил України.

Окрім іншого, позивач наголошував на тому, що 10.04.2023р. перебуваючи у відпустці, підготував ще два рапорти про звільнення його з військової служби, до яких було додано необхідні документи на підтвердження підстав для звільнення.

Разом з тим, станом на день розгляду справи відповіді не отримав. Відтак, на думку позивача, відповідач протиправно ухиляється щодо розгляду рапорту позивача, з питань звільнення останнього з військової служби, на підставі вимог статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Також вважає, що у відповідача відсутні дискреційні повноваження щодо звільнення/незвільнення позивача за умови подачі рапорту про звільнення у порядку п.п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військову служба та військовий обов`язок» із нотаріально посвідченими документами на підтвердження наявності цього права.

А тому, позивачем також заявлена позовна вимога у вигляді зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що 11 березня 2023 року відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивачеві була надана відпустка на 30 календарних днів згідно рекомендації Військово-лікарської комісії.

При цьому зазначив, що по закінчені відпустки, позивач повинен був з`явитися 10.04.2023 року до району відповідальності підрозділу поблизу н.п. Вознесенськ Миколаївської області. В свою чергу останній не прибув у встановлений термін до місця розташування вказаного підрозділу військової частини НОМЕР_1 , про причини неприбуття не повідомив ні командира свого підрозділу, ні командування військової частини НОМЕР_1 . Будь-яких доказів відносно обставин неприбуття, не надав.

Відтак, 10.04.2023 року до відповідного підрозділу військової частини НОМЕР_1 надійшла телеграма капітана ОСОБА_2 № 363/дск від 10.04.2023 року (вх. № 3445 від 10.04.2023 р.) щодо неприбуття позивача із відпустки під час дії воєнного стану. У відповідності до отриманої телеграми, командиром 3 Десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_3 10.04.2023 року подано рапорт з пропозицією призначити по даному факту службове розслідування.

На підставі отриманого рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 було призначене службове розслідування, за результатом проведення якого встановлено порушення позивачем вимог статей 11, 12, 16, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Отже, на думку відповідача на даний час позивач вважається таким, що вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину або місце служби з метою ухилитися від військової служби.

Звертав увагу суду на те, що чинним законодавством України не передбачено для військовослужбовців, які знаходяться у відпустці подавати за допомогою Укрпошти рапорту на звільнення, оскільки по перше - військовослужбовець знаходячись у відпустці звільнений від службових обов`язків, по друге - процес звільнення військовослужбовця є специфічним і відбувається за спеціальної процедурою.

Відтак, на переконання відповідача тільки при виконання всіх передбачених положенням заходів, військовослужбовця можливо звільнити при наявності підстав, визначених ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з виключенням із списків військової частини.

Також відповідач вважає, що не передбачено подання рапортів на звільнення з військової служби тими військовослужбовцями, які рахуються такими, що самовільно залишили військові частини (вчинили дезертирство).

Окрім іншого відповідач вважає, що не заслуговує на увагу і подання рапортів від імені позивача його батьком, оскільки такого способу не передбачено законодавством. Більш того, цей спосіб суперечить Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України.

Водночас зауважив, що рапорти від 10.04.2023 року, на які посилається позивач не надходили до військової частини НОМЕР_1 , а наявність у матеріалах справи рапортів позивача від 10.04.2023 року на ім`я командира роти та командира військової частини, на думку відповідача не можуть вважатися належним доказами, оскільки не має інших відомостей, що саме ці рапорти були отримані відповідачем, окрім тих, на які позивач посилається у своєму позові, відтак вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

3. Позивачем також подано до суду відповідь на відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого наводились переважно подібні аргументи, які викладені в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

2. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання позивача, про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Позивач вважається таким, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи.

2. 08.03.2023 року позивач направив поштовим зв`язком на адресу Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

3. Згідно відомостей АТ «Укрпошта» за трекномером поштового відправлення, вказаний рапорт отримано Військовою частиною НОМЕР_1 року 20.03.2023 року.

4. 10.04.2023р. позивач перебуваючи у відпустці, підготував ще два рапорти про звільнення його з військової служби, до яких додано необхідні документи на підтвердження підстав для звільнення. Один рапорт адресовано безпосередньому командиру позивача у військовій частині НОМЕР_1 , командиру роти вогневої підтримки 3 батальйону НОМЕР_2 окремої десантно-штурмової бригади ОСОБА_4 .

5. Також судом встановлено, що представником позивача направлено адвокатський запит №1672 від 10.04.2023 р. поштою з описом вкладення командуванню військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

6. Зі змісту листа - відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2023 на значений вище адвокатський запит вбачається про те, що питання звільнення позивача не може бути прийнято без його повернення до військової частини НОМЕР_1 .

7. Станом на дату розгляду даної адміністративної справи до суду не надано доказів розгляду вищевказаного рапорту.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1.Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (окрім іншого): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Відповідно до приписів частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

2. Приписами п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

3.Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 р. №170 (далі -Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Водночас, суд звертає увагу, що вищевказаними нормативно-правовими актами не встановлено чітких строків розгляду рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

4. Як встановлено судом, позивачем надіслано на адресу Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Водночас суд зазначає, що відповідачем заперечується факт отримання вказаного рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 . Зокрема, останній наголошує на тому, що позивач не звертався з рапортом до командування військової частини та командира свого підрозділу в порядку визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, а також не надав підтверджуючих документів, які б вказували на поважність причини звільнення з військової служби.

Суд відхиляє наведені вище аргументи відповідача, оскільки судом встановлено, що 08.03.2023 року позивач направив засобом поштового зв`язку на адресу Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Згідно відомостей АТ «Укрпошта» за трекномером поштового відправлення вказаний рапорт отримано Військовою частиною НОМЕР_1 року 20.03.2023 року.

Крім того, як встановлено згідно матеріалів справи, ще один рапорт про звільнення з військової служби разом із адвокатським запитом №1671, яким представник позивача просив розглянути рапорт позивача та повідомити про результати його розгляду - 10.04.2023 року направлено поштою з описом вкладення командуванню військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

При цьому слід зазначати, що в матеріалах справи наявна відповідь командування військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит, в якому повідомлено представника позивача про те, що питання щодо звільнення чи не звільнення позивача з військової служби не може бути прийнято без присутності позивача.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Враховуючи викладене, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця приймається відповідне рішення.

Відтак, слід вважати доведеними ті обставини. що позивач звертався до Військової частини з рапортом про звільнення з військової служби, який відповідачем отримано засобами поштового зв`язку, проте дій щодо розгляду та прийняття відповідного рішення за результатами розгляду рапорту вчинено не було.

Під час розгляду справи до суду не надано доказів розгляду відповідачем рапорту позивача про звільнення з військової служби.

В той же час, представником відповідача у поданому до суду відзиві на позов наголошувалось на тому, що позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, що унеможливлює розгляд зазначеного рапорту.

Однак, суд зауважує, що відповідачем не надано до суду доказів і не наведено аргументів стосовно існування законодавчо визначених підстав для не розгляду рапорту позивача.

Отже, суд дійшов до висновку про те, що відповідач не надав суду доказів та не вказав причин, умов та обставин, які б унеможливлювали розгляд рапорту позивача в межах строків та відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду його рапорту про звільнення з військової служби відповідачем не прийнято.

5. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити те, що Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року не містить імперативних норм, яким саме способом слід подавати рапорт до військової частини, зокрема не містить прямої вказівки щодо особисто подання рапорту про звільнення з військової служби до командира підрозділу чи заборони звернутись з рапортом за допомогою поштового зв`язку.

З урахуванням наведеного в контексті встановлених обставин в справі, суд дійшов висновку, що аргументи відповідача щодо порушення позивачем порядку подання рапорту є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а отже не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги.

Системний аналіз наведеного вище в призмі норм національного законодавства, дає підстави суду дійти висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача, про звільнення з військової служби, надісланого засобами поштового зв`язку.

Відтак, з метою відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту останнього.

В той же час, враховуючи встановлення під час розгляду справи обставин порушення прав позивача, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав останнього є зобов`язання відповідача розглянути рапорт про звільнення позивача з військової служби від 10.04.2023 року.

6. Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу" суд зазначає, що такі є передчасними, оскільки наказ про звільнення з військової служби приймається за результатом розгляду відповідного рапорту про звільнення з військової служби (абз.4 п.241 Положення №1153/2008).

В свою чергу, в даному випадку відповідачем не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби, а отже вказаному рапорту не надавалась оцінка командуванням Військової частини. Відтак, на думку суду, в межах визначеною вимогою, між позивачем та відповідачем відсутні спірні правовідносини, що виключає можливість суду надавати їм правову оцінку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога є безпідставною та такою, яка не підлягає задоволенню.

7. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

8. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

2. Щодо судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до частини 3 статті 143 якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В позовній заяві позивач зазначає про те, що додатково підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу, однак такі докази будуть подані після ухвалення рішення.

Таким чином, наразі підстави для розподілу витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 10.04.2023 року за п.п "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , про звільнення з військової служби за п.п "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 )

Суддя О.В. Боднарюк