Справа № 160/16547/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.07.2023 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду адвокатського рапорту Петрушенка Миколи Володимировича від 27.05.2023 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути адвокатський рапорт Петрушенка Миколи Володимировича від 27.05.2023 року та видати, в тому числі, ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 14.11.2022 року ОСОБА_1 мобілізований для проходження військової служби, зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 , виконував бойовий обов?язок в 3 батальйоні 9 роти. 15.03.2023 року роту охорони вивели на 3 лінію, щоб охороняти військову техніку, проте військові опинились на «нульовій» позиції в смт. Тернова Харківської області. В той самий день, командир батальйону дав наказ: «…хто має проблеми зі здоров?ям, можуть здати зброю та їхати до пункту постійної дислокації військової частини для з?ясування обставин їх мобілізації з наявними фізичними недугами, а також проходження ВЛК». ОСОБА_1 здав зброю та власним ходом повернувся до пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . 20.03.2023 прибув до розташування військової частини, написав рапорт на проходження ВЛК. Станом на 07.04.2023 направлення на ВЛК було готове, проте ОСОБА_1 його не віддали, пояснюючи тим, що він самовільно залишив частину. 27.05.2023 року ОСОБА_1 повторно направив рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 , де, серед іншого прохав видати направлення на проходження ВЛК. На теперішній час відповідь від командира Військової частини НОМЕР_1 позивачу не надходила.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом НОМЕР_4 , виданим Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 26 листопада 2008 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 230 від 14.11.2022 року, відповідно до Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 574/2022 про продовження строку проведення загальної мобілізації, нижчепойменованих військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, вважати такими, що з 14 листопада 2022 року призвані військовими територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у Збройні Сили України та згідно з мобілізаційними планами, вважати призначеними на посади, зарахувати до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення за нормою № 1 (каталог) з 15 листопада 2022 року. Встановити посадовий оклад за посадою, вважати такими, що з 14 листопада 2022 року справи та посаду прийняли. Виплачувати грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8% від посадового окладу та окладу за військове звання з 14 листопада 2022 року. Виплачувати надбавку за вислугу років на військовій службі у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням з 14 листопада 2022 року: солдата ОСОБА_1 , водія 3 взводу охорони роти охорони бригадної артилерійської групи, призваного через ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов?язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк солдат, ВОС-790037Д.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 56 від 20.03.2023 вважати такими, що вибули: самовільно залишили місце служби з району безпосередньої участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) призначених рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України з 16 березня 2023 року. Припинити виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 16 березня 2023 року. Зняти з продовольчого забезпечення за нормою № 1 (каталог) з 18 березня 2023 року: солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону.
27.05.2023 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 представником позивача, адвокатом Д. Михайленком направлено адвокатський запит, в якому адвокат просив надати належним чином завірені копії наказів, (виписки з наказів) про проходження військової служби ОСОБА_1 , переміщення по службі, накладення стягнень тощо, а також матеріали службових розслідувань щодо останнього як особи, що залишила самовільно Військову частину НОМЕР_1 ; повідомити, чи подавав рапорт ОСОБА_1 на проведення йому ВЛК, чи виготовлено це направлення, якщо так, направити його представнику разом з іншими документами.
На вказаний адвокатський запит Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 24.06.2023 року за № 691/вихЗПІ/294, в якій зазначила наступне: «У відповідь на Ваш запит від 27.05.2023, який надійшов 15.06.2023 за вх. № 244/ЗПІ, (щодо проходження служби військовослужбовцем ОСОБА_1 ) повідомляю, що солдат ОСОБА_1 , стрілець-помічник гарантометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 14.11.2022 Новомосковським РТЦК та СП Дніпропетровської обл.. згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 , 14.03.2023 вибув у Донецьку область Краматорський район до Лиманської міської територіальної громади для забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, але вже о 06:00 16.03.2023, без зброї, діючи в умовах воєнного стану, самовільно залишив район розташування підрозділу в н.п. Лиманської міської територіальної громади Донецької області, та без поважних причин по теперішній час, ухиляється від військової служби. В діях військовослужбовця вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України, а саме самовільне залишення розташування підрозділу з метою ухилення від виконання службових обов?язків, вчинене в умовах воєнного стану. Вирішення питання стосовно проходження військовослужбовцем військово-лікарської комісії (ВЛК) можливо лише за умов його повернення до військової частини НОМЕР_1 .»
У рапорті солдата ОСОБА_1 від 27.05.2023 року. поданого на ім?я командира Військової частини НОМЕР_1 зазначено наступне: «На підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» я, ОСОБА_1 , мобілізований на військову службу з 14.11.2022. Відповідно до наказу № 44 від 14.11.2022 командира військової частини НОМЕР_1 я зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 . Виконував бойовий обов?язок в 3 батальйоні 9 роти. 15.03.2023 роту охорони начебто вивели на 3 лінію для того, щоб охороняти військову техніку. Проте ми опинились на «нульовій» позиції в смт. Тернова Харківської області. В той самий день, командир батальйону надав наказ, що «…хто має проблеми з здоров?ям можуть здати зброю та їхати до пункту постійної дислокації військової частини для з?ясування обставин їх мобілізації з наявними фізичними недугами, а також проходження ВЛК.». Я здав зброю та власним ходом повернувся до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . 20.03.2023 прибув до розташування військової частини, написав рапорт на проходження ВЛК. На момент 07.04.2023 направлення на ВЛК було готове, проте ОСОБА_1 його не віддали, пояснюючи тим, що я самовільно залишив частину. На даний час перебуваю за місцем свого мешкання за вищевказаною адресою, проходжу медичні обстеження. На підставі викладеного, керуючись ст. 24 Закону України «Про адвокатуру», - прошу:
…Розібратися в ухваленні рішення про самовільне залишення мною розташування військової частини, оскільки я виконав наказ командира батальйону.
Видати мені направлення на проходження ВЛК, оскільки в мене серйозна втрата зору і хвороба очей, я не можу виконувати бойові.»
Відповідач заперечує про те, що він отримував вказаний рапорт позивача.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не розгляду його рапорту від 27.05.2023, позивач звернувся до суд з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з пунктом «б» частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, (далі Положення № 1153) визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно з пунктом 12 Положення № 1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
За приписами пункту 91 Положення № 1153 переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані придатними або обмежено придатними до військової служби, але при цьому вони самі чи члени їх сімей мають потребу за станом здоров`я у зміні місця служби (проживання), здійснюється на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Відповідно до статті 113 Положення № 1153 переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення № 402 Військово-лікарська експертиза це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
За приписами пункту 6.1 розділу ІІ Положення № 402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.
Аналіз наведених вище норм чинного законодавства України, дає підстави для висновку про те, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться, в тому числі й командирами військової частини, у якій військовослужбовець проходить військову службу.
При цьому, військовослужбовець, що подав рапорт має право отримати відповідь та/або інформацію за результатом розгляду поданого ним рапорту.
При цьому, доводи відповідача стосовно того, що на адресу ВЧ НОМЕР_1 вказаний рапорт не надходив, суд вважає безпідставними, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази, згідно з якими, рапорт позивача був направлений з м. Новомосковськ 30.05.2023 року, окремо від адвокатського запиту представника позивача Михайленка Д. (який був відправлений 27.05.2023 року з м. Харкова), та обидва відправлення отримано Військовою частиною НОМЕР_1 в один день - 02.06.2023 року.
Таким чином, отримавши вказаний рапорт, посадові особи Військової частини НОМЕР_1 були зобов?язані його розглянути на надати мотивовану відповідь стосовно викладених у рапорті питань, проте вказані дії не вчинили.
Як передбачено ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на те, що рапорт ОСОБА_1 , відповідачем не розглянуто, для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 27.05.2023 року і зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути вказаний рапорт та надати мотивовану відповідь стосовно питань, викладених у ньому.
Стосовно вимоги про надання ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії, суд зазначає, що права позивача в цій частині вимог на час звернення до суду не порушені. Суд наголошує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише порушені права позивача.
Як свідчать матеріали справи, підставою звернення позивача до суду стала бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту Петрушенка М. В. від 27.05.2023, в якому міститься, крім інших питань, прохання направити його на проходження військово-лікарської комісії.
Отже, рапорт позивача ще не розглянутий, що виключає правові підстави для зазначення у резолютивній частині рішення будь-якої інформації окрім тієї, що пов`язана із зобов?язанням відповідача розглянути поданий позивачем рапорт.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині є передчасними, а тому, не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову.
Розподіл судових витрат за подачу позову до суду у відповідності до вимог статті 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.05.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 27.05.2023 року та надати мотивовану відповідь стосовно питань, викладених у ньому.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна