Справа № 300/1755/23
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2023 р. справа № 300/1755/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2023 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради (далі відповідач) про визнання протиправними дії та зобов`язання оформити та видати посвідчення інваліда.

10.04.2023 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги щодо предмету даного адміністративного позову обґрунтовані тим, що відповідач відмовив в оформленні та видачі посвідчення особи з інвалідністю, з тих підстав, що позивач не перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради як отримувач соціальної допомоги та відповідно не має права на отримання посвідчення інваліда. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву із долученням доказу направлення відзиву позивачу. Відзив обґрунтований тим, що посвідчення оформлюються та видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення за місцем перебування особи на обліку як одержувача державної соціальної допомоги. Посвідчення оформляється та видається у день звернення за його отриманням але не пізніш 15 робочих днів після призначення державної соціальної допомоги. Оскільки позивач не перебуває на обліку у відповідача як одержувач державної соціальної допомоги особі з інвалідністю підстав для видачі посвідчення немає.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заяві по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 27.07.2022 встановлено третю групу інвалідності строком до серпня 2023 року, причина інвалідності загальна, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 414917.

13.03.2023 Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, на заяву позивача від 14.02.2023 про видачу посвідчення особи з інвалідністю, відмовив позивачу у видачі посвідчення, з тих підстав, що позивач не перебуває на обліку у відповідача як одержувач державної соціальної допомоги.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Крім того, суд встановив, що з 01.08.2023 позивачу встановлено третю групу інвалідності загального захворювання без переогляду, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 216815.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частини 3 статті 4 Закону).

Згідно з статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.

Відповідно до статті 9 даного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.

Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Стратегії модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 672-р, постановою правління Пенсійного фонду України за № 26-1 від 03.11.2017 затверджено Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку виготовлення пенсійних посвідчень здійснюється на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення та, серед іншого, таких відомостей: виду пенсії (за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника, за вислугу років); групи, підгрупи, причини інвалідності із зазначенням у відповідних випадках нозологічних форм захворювань.

Пенсійне посвідчення виготовляється на ім`я особи, якій призначено пенсію (пункту 2 розділу 2 Порядку).

Відомості про групу, підгрупу, причину інвалідності та строк, на який встановлено інвалідність, зазначаються в посвідченні незалежно від виду призначеної пенсії (пункту 3 розділу 2 Порядку).

Відповідно до пункту 1 розділу VІ пенсійне посвідчення видається особі, якій призначено пенсію, особисто або її законному представнику у разі пред`явлення документів, що дають змогу територіальному органу Пенсійного фонду (банку) ідентифікувати одержувача пенсій та його законного представника, а також документів, що підтверджують статус законного представника (відповідне посвідчення, свідоцтво про народження, рішення суду тощо), та додатково у разі, якщо законний представник є резидентом, - документів, виданих відповідними контролюючими органами, що засвідчують його реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Враховуючи аналіз норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України за № 26-1 від 03.11.2017, пенсійні посвідчення виготовляються та видаються особі, якій призначено пенсію.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Згідно з статтею 3 цього ж Закону інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина з інвалідністю" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок оформлення та видачі відповідних посвідчень іноземцям, які відповідно до закону мають право на пільги, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Особам з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", пільги надаються на підставі довідки, що безоплатно видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання, в якій зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, група та причина інвалідності, а також у відповідних випадках - основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок видачі такої довідки та її форма затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю; особа, яка не має права на пенсію, - дитина померлого годувальника (у тому числі народжена до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника), який на день смерті не мав страхового стажу, необхідного для призначення пенсії для особи з інвалідністю III групи (далі - дитина померлого годувальника), особа, яка досягла 65 років та не має права на пенсію відповідно до закону. До досягнення зазначеного віку до осіб, які не мають права на пенсію, належать жінки 1960 року народження і старші після досягнення ними відповідного віку.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Наказом Міністерства соціальної політики України за № 946 від 21.09.2015 затверджено Порядок видачі довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу.

Відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», пункту 8 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Наказом Міністерства соціальної політики України за № 35 від 11.01.2019 затверджено Порядок оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» (далі Порядок № 35).

Цей Порядок визначає механізм оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» (далі - посвідчення), є документом, що підтверджує призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства та дитині з інвалідністю відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» (далі - державна соціальна допомога) (пункт 2 розділу І Порядку № 35).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 35 посвідчення оформлюються та видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем перебування особи на обліку як одержувача державної соціальної допомоги.

Посвідчення оформлюється на ім`я особи з інвалідністю з дитинства, дитини з інвалідністю, особи, яка не має права на пенсію, особи з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 35).

Посвідчення видається безкоштовно особисто одержувачу державної соціальної допомоги (особі з інвалідністю з дитинства, особі, яка не має права на пенсію, особі з інвалідністю). Посвідчення оформлюється та видається у день звернення за його отриманням, але не пізніше 15 робочих днів після призначення державної соціальної допомоги(пункт 4 розділу ІІ Порядку № 35).

Таким чином, з аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», Порядку оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України за № 35 від 11.01.2019, пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю. Посвідчення оформлюються та видаються органами соціального захисту населення на ім`я особи з інвалідністю з дитинства, дитини з інвалідністю, особи, яка не має права на пенсію, особи з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу. Посвідчення оформлюється та видається у день звернення за його отриманням, але не пізніше 15 робочих днів після призначення державної соціальної допомоги.

Як наслідок, посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги оформлюється та видається органами соціального захисту населення на ім`я особи з інвалідністю після призначення такій особі державної соціальної допомоги.

Враховуючи вище зазначене, суд зазначає, що посвідчення особи з інвалідністю виготовляється та видається після призначення пенсії або після призначення такій особі державної соціальної допомоги.

Як встановив суд, позивач є суддею у відставці, отримує довічне грошове утримання, особою з інвалідністю 3 групи, загальне захворювання. Підставами отримання позивачем посвідчення особи з інвалідністю 3 групи є намір виїхати закордон без мети отримання пенсії чи державної соціальної допомоги.

Відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними відповідного віку.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, суддя, який вийшов у відставку має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, яке виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» Постановою Кабінету Міністрів України за № 57 від 27.01.1995 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України, згідно пункту 2-1 яких, уразі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - документи, що підтверджують інвалідність);

Таким чином, особи з інвалідністю мають право перетинати державний кордон України за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності.

При цьому, Закон України «Про судоустрій і статус суддів», як і вищезазначені нормативно-правові акти не містить положень про наявність чи відсутність права перебування судді у відставці на обліку в органах соціального захисту населення як одержувача державної соціальної допомоги.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія в пенсійному законодавстві щодо отримання суддею у відставці відповідного посвідчення особи з інвалідністю при встановленій медико-соціальною експертною комісією третьої групи інвалідності, яка дає право перетинання громадянами України державного кордону України.

Відсутність такого регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, щодо отримання суддею у відставці при встановленій третій групі інвалідності відповідного посвідчення особи з інвалідністю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, суд вважає, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Порядку оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України за № 35 від 11.01.2019.

В даних правовідносинах, що стали підставою звернення позивача до суду, відповідач не оспорює та не заперечує наявність чи відсутність у позивача права на перебування на обліку в органі соціального захисту населення. Виключною підставою у відмові в оформленні та видачі позивачу затребуваного ним посвідчення, є відсутність перебування позивача на обліку у відповідача.

За таких обставин, суд вважає, особа, якій встановлено відповідну групу інвалідності, в тому числі суддя у відставці, має право на отримання посвідчення особи з інвалідністю.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд вважає, що належним і допустимим захистом прав позивача є зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу посвідчення особи з інвалідністю з дотриманням вимог Порядку оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України за № 35 від 11.01.2019.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем адміністративний позов є обґрунтованим, а позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, згідно з квитанцією за № від 03.04.2023, підтвердила сплату судового збору на суму 1 073, 60 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради (індекс 76018, вулиця Грушевського, 29, місто Івано-Франківськ, ) оформити та видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) посвідчення особи з інвалідністю третьої групи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради (індекс 76018, вулиця Грушевського, 29, місто Івано-Франківськ, ) судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційної адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.