Справа № 120/8609/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8609/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

05 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 вересня 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України та з 29 січня 2021 року отримувала пенсію по інвалідності, яка призначена згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2022 у справі №120/8422/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи 06.03.1996 року по 22.10.1999 року та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату №10 від 11.06.2020 року, виданої Орхівським колективним промисловим підприємством "Дорожник" та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2022 у справі №120/8422/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено перерахунок пенсії та згідно протоколу перерахунку пенсії від 03.01.2023 застосовано індивідуальний коефіцієнт заробітку для обчислення у розмірі 0,86487 .

08.02.2023 р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно рішення №15 від 21.02.2023 р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

Однак, при призначенні пенсії за віком відповідачем не зараховано до страхового стажу період підприємницької діяльності з 13.11.2000 по 31.12.2000 року та період навчання з 27.02.1983 по 01.03.1983, який підтверджується записами у трудовій книжці та також був зарахований при призначанні пенсії по інвалідності з 29.01.2021.

Окрім того, при обчисленні пенсії застосовано індивідуальний коефіцієнт заробітку для обчислення у розмірі 0,81930, а не 0,86487 та показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2020 роки.

Позивач звернулась до пенсійного органу із заявою, за наслідком розгляду якої Управлінням листом від 12.05.2023 за №8652-6889/В-02/8-0200/23, повідомлено про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів з 27.02.1983 року по 01.03.1983 року. Також повідомлено про те, що питання зарахування до стажу періодів з 13.11.2000 по 31.12.2000 р. буде розглянуто найближчим часом. Окрім того, цим листом відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, що передують рокові звернення до ПФУ, а саме за період з 2020 по 2022 роки.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституцією України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

Досліджуючи матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 період навчання позивача складає з 01.09.1980 по 01.03.1983.Вказаний період був зарахований позивачу до стажу роботи при призначенні пенсії по інвалідності, що підтверджується формою РС - право.

З огляду на зазначене, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу частину періоду навчання з 27.02.1983 року по 01.03.1983 року.

Даючи оцінку доводам апелянта щодо правомірності дій відповідача у не зарахуванні до стажу позивача періодів підприємницької діяльності з 13.11.2000 року по 31.12.2000 р.,колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно довідки Головного управління ДПС у Вінницькій області від 02.06.2020 за №12128/В/02-32-52-10, ОСОБА_1 взята на облік як ФОП з 13.11.2000 р. та перебувала по 31.12.2010 р. на фіксованому податку.

Відтак, відповідач безпідставно не зарахував період провадження підприємницької діяльності з 13.11.2000 року по 31.12.2000 року до страхового стажу.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем безпідставно при призначенні пенсії за віком не зараховано до страхового стажу періоди з 27.02.1983 року по 01.03.1983 року та з 13.11.2000 року по 31.12.2000 р.

Водночас, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач не здійснив відповідний перерахунок пенсії згідно довідки позивачу, тобто не вчинив будь які дії, тому в даному випадку відсутні підстави для визнання дії відповідача протиравними.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою правильного та належного захисту порушених прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди з 27.02.1983 року по 01.03.1983 року та з 13.11.2000 року по 31.12.2000 р.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта в частині відсутності підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо застосування при обрахунку пенсії за віком середньої заробітної плати (доходу) у середньому за період з 2018 по 2020 роки із застосуванням коефіцієнта 0,81930 та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2020 -2022 р. із застосуванням коефіцієнта для обчислення пенсії 0,86487, з огляду на слідуюче.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону №1058-IV. Так, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно із статтею 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За змістом частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернулась із заявою до відповідача про призначення іншого виду пенсії за вказаним законом, а тому, на переконання колегії суддів, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

За таких обставин, оскільки позивач за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV позивач звернулася вперше і таке призначення з 08.02.2023 року їй пенсії за віком також мало місце вперше.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, а саме за 2020, 2021, 2022 роки, враховуючи, що позивач вперше звернулася за призначенням такої пенсії саме у 2023 році.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду №876/5312/17 від 31 жовтня 2018 року.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно при обрахунку розміру пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати за 2018 - 2020 р. та визначено коефіцієнт 0,81930, а отже такі дії є протиправними.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за період з 2020 по 2022 рік.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, які впливають на правильність вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.