Справа № 320/19941/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 жовтня 2023 року м. Київ № 320/19941/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Полуботкіна О.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача Янович-Бунь І.Б.,

відповідач -1 Корольов М.А.,

відповідач -2 Крайчинський С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження клопотання відповідача-1 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова»

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича,

приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича

про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (далі по тексту відповідач-1), приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича (далі по тексту відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо пред`явлення до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 17.01.2023 ВП № 70776369;

- визнати протиправною та скасувати Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2023 ВП № 71548564;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича щодо стягнення за виконавчим документом - постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 17.01.2023 ВП № 70776369 - в рамках ВП № 71548564 на користь приватного виконавця Корольова М.А.

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справі на 14.09.2023. Також суд витребував від відповідачів докази по справі.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 суд оголосив перерву у судовому засіданні на 06.10.2023

У судове засідання, призначене у справі на 06.10.2023 з`явилися представник позивача та відповідачі по справі.

На адресу суду надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про закриття провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо пред`явлення до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 17.01.2023 ВП № 70776369 та щодо стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні, 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060).

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач-1 зазначив, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Суду необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Якщо позов заявлений до суб`єкта владних повноважень, проте не пов`язаний із вимогою вирішити публічно-правовий спір, такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 756/9153/18-ц.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно- правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у справі № 910/5880/21 від 08.08.2023 стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття «публічно- владні» полягає в наявності у суб`єкта владних повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16- а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15(пункт 72), від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (пункт 28), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 34)).

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно, до ст. 4, 287 КАС України, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, подаючи на примусове виконання постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 17.01.2023 ВП №70776369, не є суб`єктом владних повноважень та подання на виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця не є дією/ рішенням яке має публічно правовий характер.

Таким чином, пред`явлення виконавчого документу до виконання не є публічно-правовим спором та пред`явлення документу до виконання не є управлінською функцією. По суті, пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання взагалі не є предметом судового розгляду, адже це є правом стягувача відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач подав до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі та просив відмовити у задовленні клопотання відповдіача.

Відповідач-1 підтримав доводи клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та просив його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заперечував щодо закриття провадження у справі.

Відповідач-2 щодо клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог підтримав доводи вказаного клопотання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про закриття провадження у справі, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі:1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення;4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Суд зауважує, що предметом спору у справі є, зокрема вимоги щодо визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо пред`явлення до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 17.01.2023 ВП № 70776369 та щодо стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні, 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А. при примусовому виконанні рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/10937/21 була прийнята постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 17.01.2023 ВП №70776369 в сумі 14070377,74 грн. (чотирнадцять мільйонів сімдесят тисяч триста сімдесят сім гривень сімдесят чотири копійки).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із приписами статей 1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Частиною першою статті16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

Суд звертає увагу на сформульоване законодавством визначення виконавчого провадження, яке відображене у Законі України «Про виконавче провадження», а саме виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відтак, пред`явлення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем постанови про стягнення основної винагороди до примусового виконання є однією із дій, яка обумовлена всією сукупністю дій щодо примусового виконання рішення тобто віднесено законом до стадії виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом.

Ураховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо пред`явлення до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 17.01.2023 ВП №70776369 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України, відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Щодо заявленого відповідачем-1 клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні, 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060) суд зазначає наступне.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересіву цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16, 17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21)).

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 95/6656/14-ц.

При цьому частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17 (провадження № 12-246гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 910/22695/13 (провадження № 12-277гс18), від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16 (провадження № 12-273гс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 15 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21).

За змістом позовної заяви предметом спору у цій справі, в частині позовних вимог щодо стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні, 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060) є неправомірність та безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, які належать позивачу, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Аналізуючи зміст наведених вище правових норм у контексті вирішення питання юрисдикційної належності тих вимог, які ставить перед судом позивач, суд дійшов висновку, що фактично спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав.

Згідно правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21 «За змістом позовної заяви предметом спору у цій справі є не оскарження дій/бездіяльності відповідача (приватного виконавця) як суб`єкта владних повноважень, а неправомірність та безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, які належать позивачу, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

75. Аналізуючи зміст наведених вище правових норм у контексті вирішення питання юрисдикційної належності тих вимог, які ставить перед судом позивач, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що фактично спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав.

76. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спір у цій справі не пов`язаний з захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку приватного виконавця, що, відповідно, виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

77. Таким чином, оскільки предметом розгляду у цій справі не є вимоги про оскарження дій приватного виконавця, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що вказаний позов не може бути віднесений до адміністративної юрисдикції як такий, що підлягає розгляду адміністративними судами на підставі частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 287 КАС України.»

Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «..84. У цій справі спір про стягнення за правилами статті 1212 ЦК України з фізичної особи (приватного виконавця) безпідставно набутих коштів виник з правовідносин, пов`язаних із примусовим виконанням рішення суду.

85. Велика Палата Верховного Суду зазначає про відсутність імперативних норм вказаної статті 20 ГПК України щодо виключної належності вказаного спору, одним із учасників якого є фізична особа, за предметом цих правовідносин до господарської юрисдикції.

86. Велика Палата Верховного Суду також враховує, що положеннями статті 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

87. Однак, оскільки предметом розгляду у справі не є заявлені на підставі статті 339 ГПК України вимоги про оскарження дій приватного виконавця під час виконання судового рішення у господарській справі, спір сторін у цій справі не може бути віднесений до господарської юрисдикції виключно на тій підставі, що судове рішення у цій справі ухвалено за правилами ГПК України.

88. Аналіз змісту позовних вимог, як зазначалось, свідчить про те, що спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, при цьому між позивачем та відповідачем (приватним виконавцем) відсутні господарські правовідносини, як і спір про право, який виник з таких правовідносин.

89. Важливість процесуального аспекту у визначенні юрисдикції суду з розгляду даного спору полягає у тому, що слід розрізняти підсудність справи за скаргою на дії/рішення державного/приватного виконавця, які подаються згідно з частиною першою статті 339 ГПК України до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції за правилами ГПК України, від справи, пов`язаної з цивільно-правовим спором, а саме стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі норм ЦК України.

90. Законом не передбачено іншого порядку подання позовів, як і не встановлено особливостей подання позовів до приватних виконавців чи інших осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

91. З огляду на все вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що, оскільки у цій справі спірні правовідносини пов`язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем (фізичною особою) йому грошових коштів, то спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. При цьому, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.».

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.10.2022 у справі 3 229/1026/21, з огляду на суб`єктний склад спору (участь фізичної особи - приватного виконавця), предмет позову та характер спірних правовідносин (приватно-правовий), суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні, 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060) не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства України, а підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З огляду на викладене, наявні підстав для закриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні, 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060), на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, клопотання приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича про закриття провадження у справі підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Клопотання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про закриття провадження у справі в частині позовних вимог задовольнити частково.

2. Закрити провадження в адміністративній справі № 320/19941/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича в частині позовних вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича грошові кошти у сумі 11 415 843,09 грн., (одинадцять мільйонів чотириста п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок три гривні, 09 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060).

3. У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи (сторонам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Панова Г. В.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 09.10.2023 року