Справа № 520/10691/23
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 р. № 520/10691/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька обл., 8) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо затримки в проведенні розрахунку та виплати надбавки за вислугу років у належному об`ємі в складі щомісячного грошового забезпечення і середнього заробітку за час затримки. Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати середній заробіток за час затримки в розрахунку за 6 місяців та стягнути зазначену суму на користь позивача (Банк отримувача - АТ «Райффайзен Банк Аваль», номер рахунку IBAN НОМЕР_1 , код банку 300335, код ЄДРПОУ банку 14305909, отримувач ОСОБА_1 , РНОКПП отримувача НОМЕР_2 ).

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що бездіяльність відповідача щодо затримки в проведенні розрахунку та виплати надбавки за вислугу років у належному об`ємі в складі щомісячного грошового забезпечення і середнього заробітку за час затримки, на думку позивача, є протиправною.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач, проходив службу в органах прокуратури України в період з липня 2009 року по січень 2020 року, з якого з 14.07.2009 року по 21.10.2018 року на прокурорсько-слідчих посадах військової прокуратури Харківського гарнізону (у період з серпня 2012 - вересня 2014 років - Харківська прокуратура з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері), з 22.10.2018 року по 28.01.2020 року на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону (м. Рубіжне Луганської обл.) у складі військової прокуратури об`єднаних сил.

Наказом Міністра оборони України №4 від 04.01.2020 року позивача звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов`язки військового прокурора об`єднаних сил №67к від 22.01.2020 позивача виключено зі списків особового складу, звільнено з військової служби та з посади з 28.01.2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 (справа № 520/3821/21) адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15,м. Київ,01011, ), Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення без урахування положень постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" . Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військові та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум.

В адміністративному позові позивач зазначив, що на виконання вказаного рішення суду в примусовому порядку в рамках проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №67912739 від 16.12.2021 року боржником (відповідачем) 31.01.2022 року нараховано та виплачено відповідну суму в якості перерахованої надбавки за вислугу років. Також, позивач посилається на те, що будь-яких заходів протягом 2018-2021 року по досудовому врегулюванню спірних правовідносин та якнайскорішого проведення перерахунку і виплат (у т.ч. при звільненні в січні 2020 року) не вживалось. Відповідачем, як зазначає позивач, проігноровано й обов`язок добровільного виконання зазначеного рішення суду, будь-яких заходів по його виконанню з моменту набуття рішенням законної сили (27.09.2021 року) останнім не здійснювалось, що виявилось в необхідності примушувати відповідача до виконання рішення суду в примусовому порядку. Від так, на думку позивача, відповідачем допущено затримку в проведенні розрахунку (на період з 01.02.2018 року по день розрахунку - 31.01.2022 року) і виплати надбавки за вислугу років у складі щомісячного грошового забезпечення в повному обсязі у передбаченому законодавством об`ємі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 01.01.2019 року систему прокуратури України становили зокрема військові прокуратури. До військових прокуратур належали Головна військова прокуратура (на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України), військові прокуратури регіонів (на правах регіональних), військові прокуратури гарнізонів та інші військові прокуратури (на правах місцевих), перелік яких визначається в Додатку до цього Закону.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 01.01.2019 року (що діяла на час існування органів військової прокуратури України) військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керувались Законом України "Про прокуратуру" і проходили військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України. Тобто, останні мали статус військовослужбовців.

Відповідно до ст. 83 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 01.01.2019 року, на військовослужбовців військової прокуратури поширювались усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

На виконання законодавчих змін до системи побудови органів прокуратури України, що виявились в прийнятті 19.09.2019 року Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (змін до зокрема Закону України "Про прокуратуру"), в органах прокуратури України визначено ліквідувати ланку органів військової прокуратури, в зв`язку з чим розпочався процес звільнення військовослужбовців військової прокуратури як з військової служби так і з прокурорсько-слідчих посад.

На виконання приписів зазначеного Закону щодо реорганізації органів прокуратури України та військової прокуратури України 23.12.2019 року Генеральним прокурором видано наказ №351, яким 02.01.2020 року визначено днем початку роботи відповідача - Офісу Генерального прокурора.

Наказом Міністра оборони України №4 від 04.01.2020 року позивача було звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов`язки військового прокурора об`єднаних сил №67к від 22.01.2020 року позивача було виключено зі списків особового складу, звільнено з військової служби та з посади з 28.01.2020 року.

Відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 01.01.2019 року (що діяла на час існування органів військової прокуратури України) заробітна плата прокурора складалась з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходили службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складалось з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

У період до 28.02.2018 року надбавка за вислугу років та її відсотковий розмір, як складова грошового забезпечення військовослужбовців була передбачена діючою на той час постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1294).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 (справа № 520/3821/21) адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15,м. Київ,01011, ), Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення без урахування положень постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" . Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військові та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум.

Зазначене рішення суду набрало законної сили.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем 31.01.2022 здійснено перерахунок та сплачено ОСОБА_1 недораховані кошти у сумі 1187,02 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 46, № 47, № 48 від 28.01.2022.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем, на думку позивача, має бути виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку за 6 місяців.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991року № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 №2011-XII).

Водночас, Законом № 2011-XII не передбачено такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Наведене відповідає правовому висновку щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладеному в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2018 року по справі № 821/1083/17.

Враховуючи, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем 31.01.2022 здійснено перерахунок та сплачено ОСОБА_1 недораховані кошти у сумі 1187,02 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 46, № 47, № 48 від 28.01.2022.

Відповідно до положень статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Суд зауважує, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Згідно з положеннями статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

В свою чергу, суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Разом з тим, з 19.07.2022 діє редакція ст.117 КЗпП України, якою передбачено, що роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Так, обов`язок відповідача провести виплати усіх належних позивачу сум виник 28.01.2022 у день звільнення ОСОБА_1 з посади.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 було визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо затримки в проведенні розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 . Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 14.12.2021 у розмірі 33922 (тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн 29 коп. з відрахуванням необхідних податків та зборів.

Ha виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 у справі № 520/971/22 відповідачем 24.10.2022 здійснено перерахунок та сплачено ОСОБА_1 недораховані кошти у сумі 33922,29 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 692, № 693, № 694 від 21.10.2022.

Таким чином, відповідачем виплачено на користь позивача грошові кошти за затримку при звільненні за період з 29.01.2020 по день фактичного розрахунку 14.12.2021, тобто за період понад 6 місяців.

У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку.

Тобто стягнення середнього заробітку за один період у подвійному розмірі не відповідає змісту КЗпП України, у свою чергу подвійне стягнення з відповідача будь-яких коштів за один і той же період часу є неспівмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Гарантоване у статті 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та охоплюваних законом інтересів саме цим відповідачем, зокрема наявністю у особи, яка звернулась з позовом суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька обл., 8) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко