Справа № 483/332/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 483/332/23

Перша інстанція: суддя Рак Л.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2023 року адвокат Корець Юлія Олегівна, представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області та Департаменту патрульної поліції в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 лютого 2023 року серії ЕАС №6551850, передбаченого частини 3 статті 122 КУпАП, у сумі 680 грн.

В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначила про те, що в діях її довірителя відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Так, адвокат указує, що інспектор патрульної поліції, зазначивши про те, що фіксування обставин вчиненого правопорушення здійснювалось на портативний відеореєстратор, закріплений на його форменому одязі, відмовився надати відеозапис правопорушення її довірителю - ОСОБА_1 ..

Адвокат вважає, що спірна постанова прийнята за відсутності доказів, які підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Також адвокат зосереджує свою увагу на тому, що місце скоєння адміністративного правопорушення у спірній постанові є АДРЕСА_1 , але такої адреси не існує. Останній номер будинку є 172. Вказані обставини також підтверджуються відповідями Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради від 28.02.2023 та від 10.03.2023.

У позові заявлено також і про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн. Така сума правової допомоги мотивується тим, що в договорі про надання правової допомоги передбачена фіксована сума гонорару, незалежно від складності справи та об`єму наданих послуг

Також адвокат Корець Ю. О. заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що позов ОСОБА_1 , 27.02.2023, був надісланий, до суду першої інстанції поштою, але 29.03.2023 поштовий конверт, в якому перебувала позовна заява, був повернутий відправнику з мотивів відмови адресата прийняти поштове відправлення.

Також представниця позивача заявила про направлення 27.02.2023 позову на електронну адресу суду першої інстанції, що підтверджується відповідним листом.

Наведені обставини представниця пояснює воєнним станом та перебуванням міста Очаків під постійними обстрілами.

Звернення до суду 30.03.2023 обумовлено, на думку адвоката, поважними причинами.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року поновлено позивачу строк звернення до суду та позов задоволено.

Суд скасував спірну постанову серії ЕАС №6551850 від 16 лютого 2023 року, а справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, закрив за відсутністю в його діях складу цього правопорушення.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 536,80 грн. в рахунок судового збору, а також 4000 грн. в рахунок витрат на правову допомогу.

Поновляючи строк звернення до суду, суд першої інстанції визнав поважними причини його пропуску, оскільки позовна заява була подана у десятиденний строк, передбачений вимогами частини 2 статті 286 КАС України, однак поштовий конверт разом з позовною заявою був повернутий з причини відмови адресата у його прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частини 3 статті 122 КУпАП, суб`єкт владних повноважень не надав, а тому неможливо встановити вину позивача.

Крім того, виходячи з відповідей Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, суд указав, що в оскаржуваній постанові зазначений номер будинку, якого не існує. До того ж, дорожній знак 5.8 на ділянці дороги, де був зупинений позивач, встановлено не було.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції вважав, що, незважаючи на домовленість адвоката та позивача про фіксовану суму гонорару, зазначену в договорі про надання правової допомоги, розмір заявлених витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважав, шо задоволенню підлягають витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу.

У скарзі апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та позов залишити без розгляду.

Так, у доводах апеляції скаржник наполягає на тому, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Однак, у зв`язку з тим, що строк зберігання відеозапису, який вівся під час фіксації адміністративного правопорушення, становить 30 діб, тобто до 18.03.2023, що передбачено підпунктом 1 пункту 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, станом на момент подання позову відеозапис правопорушення відсутній.

Далі скаржник указує на пропуск позивачем десятиденного строку звернення до суду з даним позовом, мотивуючи це тим, що останнім днем подання позову було 27.02.2023, однак позовна заява надійшла до суду 30.03.2023, що є порушенням частини 2 статті 286 КАС України.

На думку скаржника, позивач не міг подати позов 27.02.2023, оскільки відповіді Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, які були додані в якості додатків до позову, датовані 28.02.2023 та 10.03.2023.

Щодо витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн., яка була стягнута судом першої інстанції, скаржник вважає, що така сума є неспівмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

Також скаржник звертає увагу на те, що стороною позивача не надано підтверджуючих документів щодо оплати витрат на правову допомогу.

Позивач та його адвокат не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, але в судове засідання не з`явились, що надає суду апеляційної інстанції, відповідно до статті 311 КАС України, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.02.2023 серії ЕАС №6551850 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн.

Зміст вказаної постанови свідчить про те, що 16 лютого 2023 року о 08 год. 56 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Subaru Legacy Outback», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по Миколаївській дорозі, 272 в м. Одесі, здійснив рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив вимоги пункту 17.1 Правил дорожнього руху.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Насамперед, слід надати оцінку доводам скаржника щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як свідчать обставини справи, інспектор патрульної поліції виніс спірну постанову 16.02.2023 та одразу вручив її ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис в графі «копію постанови мною отримано».

Отже, десятиденний строк починає свій відлік з 17.02.2023 та останній день подання позову є 26.02.2023 вихідний день (неділя).

Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, останнім днем подання даного позову є 27.02.2023 (понеділок).

27.02.2023 позивач направив до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області поштовим відправленням №733 позовну заяву про оскарження спірної постанови, що підтверджується описом поштового відправлення, квитанцією та накладною АТ «УКРПОШТА» (а.с.14-15).

Також, 27.02.2023 позовна заява була направлена і електронною поштою на адресу суду першої інстанції, що підтверджується скріншотом електронної скриньки адвоката позивача.

Частина 9 статті 120 КАС України передбачає, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Однак, з незалежних від позивача причин, 29.03.2023 позовна заява повернута відправнику з мотивів відмови адресата прийняти поштове відправлення №733, що підтверджується відповідним відстеженням (а.с.18).

Далі, 30.03.2023 позов було подано безпосередньо до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, не має сумнівів в тому, що позивач 27.02.2023 подав позовну заяву засобами поштового зв`язку.

Щодо відповідей Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, які датовані 28.02.2023 та 10.03.2023, суд апеляційної інстанції зазначає, що в описі поштового відправлення, яке відправлялось 27.02.2023, посилання на вказані документи відсутні, наявні лише копії адвокатських запитів до Одеської міської ради.

Тобто, коли до позивача повернулось поштове відправлення, в якому містилася позовна заява, він мав в розпорядженні відповіді Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та вони були приєднані до позову, який був поданий 30.03.2023 безпосередньо до суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин і такі причини не залежали від нього, а тому поновлення строку звернення до суду з даним позовом є законним та обґрунтованим.

Далі слід проаналізувати судове рішення в розрізі доводів апеляції.

Так, аналіз судового рішення свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами порушення позивачем вимог частини 3 статті 122 КУпАП.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи таке.

За правилами підпункту 17.1 пункту 17 Правил дорожнього руху на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Знак 5.8 «Дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів». Дорога, на якій по спеціально відведеній смузі здійснюється рух транспортних засобів за встановленим маршрутом та велосипедистів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

- дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

- транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

- технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

- розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

- відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Слід зазначити, що, в силу вимог статті 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення правил дорожнього руху.

Колегія суддів вважає, що суб`єкт владних повноважень не надав доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частини 3 статті 122 КУпАП, а саме: фото- або відеозапис правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото- або відеозаписом правопорушення).

Про те, що суб`єкт владних повноважень повинен довести належними доказами, зокрема, фото- або відеозаписом, скоєння водієм адміністративного правопорушення, зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

Посилання скаржника на те, що строк зберігання відеозапису сплинув і такий доказ відсутній з поважних причин, не дає підстави, враховуючи доводи посадової особи Департаменту патрульної поліції, вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

В адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (стаття 77 КАС України), який зобов`язаний у порядку визначеної процесуальним законом судової процедури довести суду їх правомірність.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)

Оскільки суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення від 16 лютого 2023 року серії ЕАС №6551850 за частиною 3 статті 122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо стягнення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн., колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1, 3 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту 3.1. договору про надання правової допомоги від 17 лютого 2023 року позивач та адвокат Корець Ю. О. домовились, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги клієнту складає 8000 грн. та підлягає оплаті на протязі десяти діб після ухвалення рішення суду на користь клієнта.

Однак, незважаючи на фіксований розмір гонорару, суд першої інстанції зменшив відшкодування витрат на правничу допомогу до 4000 грн.

Скаржник вважає, що і така сума є неспівмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами, оскільки адвокат позивача складала позовну заяву на шести сторінках, складала та направляла запити для витребування доказів, складала заяву про поновлення строку звернення до суду, а також приймала участь у судовому засіданні суду першої інстанції, яке тривало більше години.

З урахуванням викладеного, слід погодитись з судом першої інстанції щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн., оскільки така сума є співмірною із виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Щодо доводу скаржника про ненадання підтверджуючих документів щодо оплати витрат на правову допомогу, колегія суддів звертає увагу на пункт 3.1 договору про надання правової допомоги від 17 лютого 2023 року, де міститься умова про оплату гонорару на протязі десяти діб після ухвалення рішення суду на користь клієнта.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко