Справа № 440/5060/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 р. Справа № 440/5060/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 06.06.23 по справі № 440/5060/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд: скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах від 07.03.2022 №51 (вих. від 10.03.2023 №2900/03-16); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу позивача період його роботи з 02.01.1990 по 31.03.2022 у ВАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» (код в , яке упродовж роботи позивача змінювало організаційно-правову форму та назву) і призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він досяг пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, а також фактичну зайнятість упродовж повного робочого дня у шкідливих та важких умовах за списком №2. Наголошує, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації його права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №51 від 07 березня 2023 року про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано ГУПФ України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2022 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні, скориставшись повноваженнями з отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевірки обґрунтованості їх видачі в установленому законодавством порядку. В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят вісім копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що за результатами повторного розгляду заяви позивача від 06.05.2022 до страхового стажу позивача було зараховано період роботи з 02.06.1987 по 01.08.1989. Зазначає, що до пільгового стажу роботи не було враховано періоди роботи, що заявлені в рішенні суду, на посаді машиніста аміачних холодильних установок: з 02.01.1990 по 28.07.2011 ВАТ «Королівський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», з 29.07.2011 по 30.11.2015 ПАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», з 01.12.2015 по 30.09.2016 ТОВ «Хорольський завод дитячого харчування», оскільки заявником не надано довідки пільгового характеру відповідно до Порядок №637. Вказує, що також не враховано період роботи з 01.10.2016 по 31.03.2022 відповідно до довідки пільгового характеру, наданій ТОВ «Королівський завод дитячих продуктів», оскільки посаду в довідці пільгового характеру зазначено не коректно (подвійно); відсутній повний перелік первинних документів за час роботи особи, на підставі яких видано довідку; зайво зазначено підрозділ Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461. Запис про тривалість пільгового стажу роботи за Списком №2 (5 р. 6 міс. 30 днів) виконано некоректно. Стверджує, що страховий стаж позивача склав 37 років 03 місяці 24 дні, пільговий стаж роботи за Списком №2 - не підтверджено в установленому порядку. Наголошує, що дійсно, частиною 3 ст.44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, вказаний закон не містить норми, яка б зобов`язувала Управління здійснювати подібні заходи замість самого заявника. Навпаки, ч.1 ст.44 зазначено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду застрахованою особою.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю; судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) стягнути з відповідача. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що трудова книжка ОСОБА_1 від 05.09.1984 р. серії НОМЕР_1 містить відомості про роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема в ній міститься належним чином оформлені всі необхідні відомості про займану посаду і період виконуваної роботи для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці. Зазначає, що позивачем додатково надані документи, які підтверджують те, що на підприємствах (ВАТ «Хорольський молоконсервний комбінат дитячих продуктів», ПАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», ТОВ «Хорольський завод дитячого харчування», ТОВ «Хорольський завод дитячих продуктівхарчування»), де позивач працював увесь час на посаді машиніста аміачних холодильних установок, було проведено атестацію робочих місць. Вказує, що посада, на якій позивач працює з 02.01.1990 р. відноситься до посад, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2. Стверджує, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку трудового стажу особи не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії. Зауважує, що ефективним захистом порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача період його роботи з 02.01.1990 по 31.03.2022 у ВАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» (код в , яке упродовж роботи позивача змінювало організаційно-правову форму та назву) і призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.02.2022, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копії апеляційних скарг, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 06 травня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. До заяви ініціатором звернення приєднано: паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку, військовий квиток, довідки, що підтверджують пільговий стаж роботи, накази про результати атестації робочих місць, накази та витяги з наказів.

Відповідно до принципу екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, заява позивача розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке прийняло рішення № 51 від 12 травня 2022 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі №440/4865/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційного інстанції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі №440/4865/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 по справі №440/4865/22 скасовано. Прийнято постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 травня 2022 року №51 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву позивача і прийнято рішення від 07.03.2022 №51 (вих. від 10.03.2023 №2900/03-16) про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення відповідача від 07.03.2022 року №51 про відмову в призначенні пенсії. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.05.2022 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні, скориставшись повноваженнями з отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевірки обґрунтованості їх видачі в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Згідно із частинами першою та другою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За приписами пункту другого частини другої статті 114 Закону України № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року, зокрема, не менше 28 років у чоловіків, з них не менше 12 років 06 місяців на зазначених роботах.

Процедура застосування Списків № 1 і № 2 визначена Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 №383 (далі по тексту - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з п.10 Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 за №637 (далі по тексту Порядок №637).

Пунктами 1, 3 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із положень пунктів 20, 23, 24 Порядку №637 випливає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Колегія суддів зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивач як громадянин України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав.

Як передбачено частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Відповідно до частини першої статті 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п. 4.7 розділу VI, п. 3.2 розділу ІІІ).

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі № 672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі № 127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Матеріалами справи встановлено, що на день звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивач досяг 55 років.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці до пенсійного фонду позивачем було подано належним чином оформлену трудову книжку разом із виписками із наказів про проведення атестації на відповідному робочому місці.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.09.1984, позивач фактично безперервно працює на посаді машиніста аміачних холодильних установок з 02.01.1990 по 31.03.2022 року у ВАТ "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів (код в ), яке упродовж роботи позивача змінювало організаційно-правову форму та назву.

Тобто, в цей період позивач працював за професією (посадою), включеною до Списку №2.

Суд зауважує, що при наданні правової оцінки попередньому рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.05.2022 року №51, Другий апеляційний адміністративний суд в рамках справи №440/4865/22 встановив, що до страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, період роботи з 01.10.2016 по 31.03.2022 з тих підстав, що подана разом із заявою уточнююча довідка оформлена з численними недоліками, оскільки: посаду в довідці пільгового стажу зазначено некоректно (подвійно); відсутній повний перелік первинних документів за час роботи особи, на підставі яких видано довідку; зайво зазначено підрозділ Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 за № 461; запис про тривалість пільгового стажу роботи за Списком №2 (5 р. 6 міс. 30 днів) виконано некоректно (частково олівцем), та є недостатньою для звернення права на пенсію за віком на пільгових умовах. Належним чином оформленої довідки, яка б підтверджувала пільговий стаж роботи позивача на ТОВ "Хорольський завод дитячих продуктів харчування", ініціатором звернення не надано.

При цьому, зауважень щодо пільгового періоду роботи позивача за Списком №2 у період з 02.01.1990 по 28.07.2011 у ВАТ Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів; з 29.07.2011 по 30.11.2015 у ПАТ Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів; з 01.12.2015 по 30.09.2016 у ТОВ Хорольський завод дитячого харчування відповідач не мав. Підстав неврахування таких періодів у вказаному рішенні відповідач не зазначає.

Скасовуючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.05.2022 року №51 та зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.05.2022, суд апеляційної інстанції констатував, що позивач зі свого боку вчинив усі залежні від нього дії для отримання відповідних документів (у тому числі довідки №1 від 05.05.2022, що уточнює пільговий характер роботи, виданої ТОВ «Хорольський завод дитячих продуктів харчування»), а відповідач, у свою чергу, не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивача та не витребував від підприємства належним чином оформлені документи, дії пенсійного органу при відмові у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду з період його роботи на ТОВ «Хорольський завод дитячих продуктів харчування» з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2022 року є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Колегія суддів враховує, що в рамках справи №440/4865/22 судом надано правову оцінку періодам роботи з 02.06.1987 по 01.08.1989 та з 01.10.2016 по 31.03.2022, не зарахованих до страхового стажу позивача.

Зазначення інших підстав/причин та їх обґрунтувань для відмови позивачеві у призначенні пільгової пенсії, а також інших періодів, щодо яких у відповідача виникають сумніви щодо пільгового періоду роботи позивача за Списком №2, рішення відповідача не містило.

Відповідно до оскаржуваного рішення від 07.03.2022 № 51 (вих. від 10.03.2023 №2900/03-16) за результатами повторного розгляду заяви від 06.05.2022 на виконання рішення суду з урахуванням правової оцінки, наданої судом, до страхового стажу зараховано період роботи з 02.06.1987 по 01.08.1989. До пільгового стажу роботи не враховано періоди роботи, що заявлені в рішенні суду, на посаді машиніста аміачних холодильних установок: з 02.01.1990 по 28.07.2011 ВАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», з 29.07.2011 по 30.11.2015 ПАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», з 01.12.2015 по 30.09.2016 ТОВ «Хорольський завод дитячого харчування», оскільки заявником не надано довідки пільгового характеру відповідно до п.20 Порядку №637. Не враховано період роботи з 01.10.2016 по 31.03.2022 згідно довідки пільгового характеру, наданій ТОВ «Хорольський завод дитячих продуктів харчування», оскільки посаду в довідці пільгового характеру зазначено некоректно (подвійно); відсутній повний перелік первинних документів за час роботи особи, на підставі яких видано довідку; зайво зазначено підрозділ Списку №2, затвердженого Постановою КМУ від 24.06.2016 №461. Запис про тривалість пільгового стажу роботи за Списком №2 (5 р 6 міс 30 днів) виконано некоректно. Страховий стаж заявника склав 37 років 03 місяці 24 дні, пільговий стаж роботи за Списком №2 - 00 років 00 місяців 00 днів (а.с. 37, 38).

Колегія суддів наголошує, що зазначаючи про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі №440/4865/22, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не надає жодних доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до спеціального стажу.

Варто наголосити, що відповідачем не надано доказів припинення юридичної особи ТОВ "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" чи інших обставин, що об`єктивно унеможливили б вчинення ними дій щодо самостійного отримання додаткових документів та перевірки достовірності поданих документів.

Натомість, позивачем долучено до матеріалів справи довідку ТОВ «Хорольський завод дитячих продуктів харчування» від 22.07.2022 №2, з якої встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в ТОВ «Хорольський завод дитячих продуктів харчування» з 01.10.2016 по даний час та виконував роботу машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачні холодильні установки за посадою машиніста аміачних холодильних установок, що передбачена Списком №2 (зв. а.с. 7),

Крім того, у розпорядженні відповідачів наявні копії витягів з наказів №249 від 04.12.1996, №323 від 29.10.2002, №141-а від 20.04.2007, №100-а від 13.04.2012, №12 від 30.11.2015, №8 від 01.09.2016, №17 від 03.10.2016, №171, від 30.07.2021, №221 від 30.09.2021 (зазначені у порядку їх хронології) (а.с. 40-43, 51, 53, 54, 63-66, 80-85), що підтверджується долученням останніх до відзивів на даний позов.

Так, згідно з витягами з наказів ВАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» від 04.12.1996 №249, від 29.10.2002 №323 та від 20.04.2007 №141-а, ПАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» від 13.04.2012 №100-а, ТОВ «Хорольський завод дитячого харчування» 30.11.2015 №12, 03.10.2016 №17 та від 30.09.2021 №221, виходячи з результатів проведеної атестації робочих місць зі шкідливими умовами праці, професії, посади машиніст аміачних холодильних установок, що обслуговують аміачні холодильні установи, підтвердили право на пільги та компенсації, у т.ч. пільгове пенсійне забезпечення.

Враховуючи, що позивач зі свого боку вчинив усі залежні від нього дії для отримання відповідних документів, а відповідач, у свою чергу, не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивача та не витребував від підприємства належним чином оформлені документи, не врахував висновки суду щодо періоду роботи позивача 01.10.2016 по 31.03.2022, надані в рамках справи №440/4865/22, не мав в попередньому рішенні від 12.05.2022 року №51 жодних зауважень щодо пільгового періоду роботи позивача за Списком №2 у період з 02.01.1990 по 28.07.2011 у ВАТ Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів; з 29.07.2011 по 30.11.2015 у ПАТ Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів; з 01.12.2015 по 30.09.2016 у ТОВ Хорольський завод дитячого харчування, колегія суддів доходить висновку, що дії пенсійного органу при відмові у зарахуванні до пільгового стажу позивача вищевказаних періодів його роботи є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Зазначені обставини та досліджені судом документи в сукупності дають підстави для обґрунтованого висновку про протиправність оскарженого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2022 №51 (вих. від 10.03.2023 №2900/03-16) про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про втручання суду у його дискреційні повноваження в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши до спеціального стажу спірні періоди його роботи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у даній справі, апелянт помилково вважає повноваження відповідача дискреційними, оскільки у разі скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2022 №51 (вих. від 10.03.2023 №2900/03-16) про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного спеціального стажу, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій щодо нарахування та виплати пенсії позивачу, з зарахуванням до спеціального стажу спірних періодів його роботи.

Так, Європейським судом з прав людини у рішенні в справі "Рисовський проти України" (№29979/04) викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

В рішенні ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява №29979/04, пункт 70).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73).

Держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Також, у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії", Європейським судом з прав людини визначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, "правомірні (законні) очікування" - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

При цьому, в своєму рішенні у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.91 Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні (законні) очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15 у справі №826/4418/14, яку колегія суддів враховує при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.

Позиція Європейського суду з прав людини та Верховного Суду свідчить про необхідність встановлення такого способу відновлення порушеного права, при якому можливість прийняття подальших протиправних рішень буде виключена.

Суд наголошує, що жоден інший спосіб захисту порушених прав позивача не гарантує безпосереднього поновлення його прав та практичного застосування задекларованого принципу мовчазної згоди як ефективного механізму захисту, як того вимагає принцип верховенства права.

Крім того, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій/рішення. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

З огляду на викладене, враховуючи що позивач має право на зарахування до спеціального стажу періоди його роботи з 02.01.1990 по 31.03.2022 у ВАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» (код в , яке упродовж роботи позивача змінювало організаційно-правову форму та назву), а відмова в призначенні пенсії пов`язана саме з відсутністю необхідного стажу роботи позивача, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши до спеціального стажу спірні періоди його роботи.

За цим, колегія суддів приймає як належні посилання апеляційної скарги позивача на те, що суд першої інстанції скасовує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах від 07.03.2022 №51 (вих. від 10.03.2023 №2900/03-16), проте зобов`язує повторно розглянути заяву від 06.05.2022, не врахувавши, що оцінка наявним в матеріалах справи документам вже була надана пенсійним органом та судом в своїх рішеннях, де було надано право пенсійному органу витребувати додаткові документи та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача, прийнявши рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Щодо визначення дати, з якої позивач має бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах, колегія суддів враховує наступне.

За п. «а» ч.1 ст.83 Закону №1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досяг віку 55 років 09.02.2022, із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу звернувся 06.05.2022, тобто в межах зазначеного вище тримісячного строку.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком з 10.02.2022 року.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до частково неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, з частковим скасуванням рішення суду. Апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 по справі № 440/5060/23 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2022 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні, скориставшись повноваженнями з отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевірки обґрунтованості їх видачі в установленому законодавством порядку.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 02.01.1990 по 28.07.2011 у ВАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», з 29.07.2011 по 30.11.2015 у ПАТ «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», з 01.12.2015 по 30.09.2016 у ТОВ «Хорольський завод дитячого харчування», з 01.10.2016 по 31.03.2022 у ТОВ «Хорольський завод дитячих продуктів харчування», та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.02.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1288,32 грн.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року по справі № 440/5060/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Н.С. Бартош