Справа № 640/36799/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року № 640/36799/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничого Н.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Лісового О.О., представника відповідача Панченка Б.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05.11.2021 № 1261 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Голосіївського управління поліції" в наступній частині: « 3. За вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 cт. 18, п. 9 ч. 1 cт. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 cт. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу III Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0142259) застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 11.11.2021 №1721 о/с «Щодо особового складу»;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0142259), оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції з 12.11.2021 (наступний робочий день);

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14 442 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок дві гривні) 00 копійок;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0142259), оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

На виконання вимог Закону України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу № 640/36799/21 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено судове засідання.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що оскаржувані накази прийнято відповідачем протиправно, оскільки останнім порушено порядок проведення службового розслідування, зокрема, позивачу не надана можливість брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування. Також позивач зазначає, що персональний склад дисциплінарної комісії є неналежними уповноваженими особами, адже голова дисциплінарної комісії є зацікавленою особою, а усі члени дисциплінарної комісії не є працівниками органів досудового слідства, що вказує на упередженість та неповноту службового розслідування.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечив. Відповідач вказує, що оскаржувані накази Головного управління Національної поліції у м. Києві прийняті в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним статутом Національної поліції України, тому доводи, викладені в позовній заяві, є такими, що не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що до кримінальної відповідальності позивача притягнуто саме за фактом незаконного позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою з групою осіб тощо, а до дисциплінарної відповідальності притягнуто за те, що він не повідомив особі про підстави її затримання, а також не вжив заходів, направлених на доставлення останнього до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку. Тому, безпідставним є посилання позивача на протиправність спірних наказів, у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку, а відсутність вироку у кримінальній справі не виключає наявність в його діях підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

У черговому судовому засіданні, яке відбулось 27.09.2023, сторони підтримали свої вимоги та заперечення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін судового процесу, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 17.08.2015 по 06.07.2015 працював (навчався) в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - в органах поліції. На час звільнення зі служби позивач обіймав посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві.

Із доповідної записки начальника Управління головної інспекції ГУНП у м. Києві Юськевич О. за вих. № 115/125/67/01-2021 від 27.08.2021, окрім іншого, вбачається те, що 14.05.2021 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000342 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 368 КК України.

У зв`язку з наведеними у вказаній доповідній записці обставинами, наказом ГУ НП в м.Києві від 28.08.2021 №1689 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію для її проведення.

26.10.2021 дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування, в рамках якого встановлено, що у квітні 2021 року громадянин ОСОБА_2 дізнався про переховування громадянина ОСОБА_3 від органів досудового слідства та перебування останнього в розшуку за Стрийським РУП ГУНП у Львівській області (ОРС категорії "Розшук" №30310599). У подальшому ОСОБА_2 повідомив інформацію про перебування ОСОБА_3 у розшуку старшому дільничному офіцеру поліції сектору превенції відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївськомго УП ГУ НП у м.Києві капітану поліції ОСОБА_4 та оперуповноваженому сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві капітану поліції ОСОБА_5 27.04.2021 ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 та на автомобілі "Volkswagen Passat", номерний знак Федеративної Республіки Німеччина НОМЕР_1 , під керуванням останнього прибули на АДРЕСА_2 , при цьому ОСОБА_8 припаркував транспортний засіб біля будинку АДРЕСА_3 . Під час перебування у салоні вказаного транспортного засобу ОСОБА_9 телефонував ОСОБА_10 , який повідомив про необхідність зустрічі у центральній частині м. Києва. 27.04.2021 о 21.20 ОСОБА_8 домовився про зустріч із ОСОБА_11 та колишнім слідчим відділення № 3 (з розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості) слідчого відділу Голосіївського УП, який на теперішній час займає посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції цього ж управління поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 на АДРЕСА_2 . Після прибуття за вказаною адресою ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на автомобілі "Volkswagen Passat" поїхали на АДРЕСА_4 , залишивши транспортний засіб біля будинку № 5. Того ж дня о 22.13 ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_14 по АДРЕСА_5 . У цей час ОСОБА_12 очікував ОСОБА_15 і Андрія Пителя біля адміністративної будівлі Київської міської державної адміністрації, а ОСОБА_8 і ОСОБА_13 рухались позаду останніх. О 22.14 ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відрекомендувався працівником поліції та попросив останнього пред`явити документи, що посвідчують особу. У цей час до ОСОБА_16 ззаду підійшли ОСОБА_8 і ОСОБА_17 , які схопили ОСОБА_18 Пителя за руки. У подальшому вказані працівники поліції повідомили ОСОБА_19 про те, що володіють інформацією з приводу перебування останнього у розшуку. О 22.18 ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_20 і ОСОБА_14 прибули до автомобіля "Volkswagen Passat" на вул. Прорізну, у м. Києві. О 22.30 вказані поліцейські силоміць помістили Андрія Пителя до салону вказаного транспортного засобу. Тобто, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не вжили заходів щодо доставлення ОСОБА_16 до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також обмежили можливість останнього вільно пересуватись, порушивши вимоги п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" та п. 1 розділу ІІІ правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179. Після цього ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали вимагати у ОСОБА_16 неправомірну вигоду за невжиття заходів щодо інформування ініціатора розшуку про встановлення місця перебування останнього.

Комісія дійшла висновку, що отримані у ході проведення службового розслідування відомості дають підстави вважати, що ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 недотримались вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у неповідомленні ОСОБА_19 про підстави затримання, а також невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції.

З огляду на викладене, пунктом 5 вказаного висновку вирішено за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

У подальшому, наказом ГУНП у м. Києві від 05.11.2021 № 1261 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Голосіївського УП» на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу III Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

11.11.2021 ГУ НП у м.Києві прийнято наказ №1721 о/с, яким відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Позивач, не погоджуючись з вказаними наказами відповідача, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно із частиною першою статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 05.03.2018 № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна передбачає дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частинами другою, третьою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема:

- бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

- знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

- утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

- поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень.

Згідно з частинами першою, третьою статті 11, статті 12, частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Частинами першою-третьою статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Частинами сьомою, восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

За Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.

На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З аналізу норм законодавства, яке регулює особливості проходження служби в поліції слідує, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

У цій справі суд також враховує, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну), а саме: невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивача визначено порушення ним п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у неповідомленні ОСОБА_19 про підстави затримання, а також невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 23 наведеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

У силу п.2 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

Наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, відповідно до п. 1 розділу ІІІ яких поліцейський не має права обмежувати свободу людини, крім як на підставах та в порядку, визначених законом.

Матеріали справи свідчать, що досудове розслідування №0000342 від 14.05.2021, у якому ОСОБА_1 має статус свідка, проводиться за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368 та ч. 2 ст. 146 КК України.

Нормами ч. 1, 3 ст. 368 КК України передбачено, що прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища - карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі або викрадення людини - караються обмеженням волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк.

Ті самі діяння, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу, - караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Отже, кримінальне провадження, у якому позивач є свідком, здійснюється стосовно одержання службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, а також стосовно незаконного позбавлення волі або викрадення людини вчинені з корисливих мотивів, або за попередньою змовою групою осіб.

У той же час, до дисциплінарної відповідальності позивача притягнуто за неповідомлення ОСОБА_21 про підстави затримання, а також невжиття заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції, що свідчить про порушення позивачем п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

У статті 64 Закону України Про Національну поліцію наведено текст присяги працівника поліції: усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у виді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує доведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач відмовився від надання пояснень в рамках проведення службового розслідування, що підтверджується відповідним актом від 25.10.2021 (а.с. 48, т. 1), тобто він свідомо відмовився від свого права подати письмові пояснення, а тому комісія, доходячи відповідних висновків та здійснюючи свої повноваження в наданих законодавством межах, правомірно використовувала зібрані докази та матеріали, в тому числі отриману інформацію у кримінальному провадженні від 14.05.2021 №0000342.

Відповідно, посилання позивача на те, що він був позбавлений права на подання пояснень під час проведення службового розслідування, є безпідставним, оскільки викладене свідчить про те, що позивач був обізнаним щодо проведення службового розслідування відносно нього та не був позбавлений можливості робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування тощо.

Доводи позивача про те, що його не ознайомлено ні з висновком службового розслідування, ні з матеріалами службового розслідування, що на думку позивача, є порушенням порядку проведення службового розслідування та прав останнього, суд відхиляє з огляду на таке.

Порядок ознайомлення із висновком та матеріалами службового розслідування визначено Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженим наказом МВС України від 07.11.2018 № 893.

З огляду на приписи підпункту 14 п. 2 розділу III вказаного Положення, ознайомлення із затвердженим висновком та матеріалами службового розслідування проводиться головою дисциплінарної комісії за письмово оформленим волевиявленням поліцейського, стосовно якого проводилось службове розслідування.

Проте матеріали справи свідчать, що під час та після службового розслідування будь-яких письмових документів від ОСОБА_1 про долучення до матеріалів нових документів, ознайомлення із затвердженим висновком і матеріалами службового розслідування не надходило.

Окрім того, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Отже, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

На переконання суду, з урахуванням встановлених обставин, повне дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування не могло вплинути на суть прийнятого суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

Що стосується доводів позивача про те, що персональний склад дисциплінарної комісії є неналежними уповноваженими особами, оскільки голова дисциплінарної комісії є зацікавленою особою, а усі члени дисциплінарної комісії не є працівниками органів досудового слідства, що вказує на упередженість та неповноту службового розслідування, то суд вважає їх необґрунтованими, адже такі доводи не підтверджуються жодними доказами. Крім того, наказ ГУ НП в м.Києві від 28.08.2021 №1689, яким призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію для її проведення, не є предметом позовних вимог у цій справі.

З огляду на викладене, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт наявності з боку позивача порушень п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилось у не вжитті заходів щодо доставлення Андрія Пителя до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також в обмеженні можливості останнього вільно пересуватись, що, на переконання суду, свідчить про грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, зокрема службових обов`язків з охорони прав і свобод людини.

Тож, суд вважає правильним висновок службового розслідування, який сформований у межах компетенції. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП у м.Києві, тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки основні вимоги задоволенню не підлягають, то інші позовні вимоги, як похідні, також не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з викладеного та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а його вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 09 жовтня 2023 р.