Справа № 320/17006/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Вівдиченко Т.Р., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норкова ферма "Вікінг" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Норкова ферма "Вікінг" (далі - позивач, ТОВ "НФ "Вікінг") звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 серпня 2021 року №, прийнятного ГУ ДПС у Київській області, в частині встановлення завищення суми податкового кредиту та заявленої суми бюджетного відшкодування у травні 2021 року на суму ПДВ 33 363,65 грн та застосування до ТОВ "НФ "Вікінг" штрафних санкцій у розмірі 25% в сумі 8 341,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем первинними документами підтверджується виконання зобов`язань та реальність господарських операцій з ТОВ "Хантер ВД", а також використання придбаних у цього контрагента товарів у господарській діяльності ТОВ "НФ "Вікінг", що свідчить про безпідставність висновків ГУ ДПС у Київській області про порушення підприємством правил податкового обліку. Крім іншого, суд вказав на необґрунтованості посилання відповідача на окремі недоліки товарно-транспортних накладних, оскільки вони не є обов`язковими документами договору поставки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ "НФ "Вікінг" у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що, у ТОВ "Хантер ВД" відсутній склад, що свідчить про неможливість зберігання товару, товарно-транспортні накладні містять суттєві недоліки у реквізитах, матеріалами справи та аналізом баз даних не встановлено залучення контрагентом позивача перевізників на договірних умовах, а у власності ОСОБА_1 відсутні транспортні засоби, які б дозволяли перевозити заморожені субпродукти у теплу пору року, ТОВ "НФ "Вікінг" не було надано ветеринарних свідоцтв та якісних посвідчень, які підлягали передачі підприємству за умовами договору, підписи директора ТОВ "Хантер ВД" на різних документах є суттєво відмінними, у видаткових накладних відсутні відомості про особу, яка їх підписала, а також у них не зазначено реальне місце завантаження вантажу, не всі нібито придбані у ТОВ "Хантер ВД" товари відображені ТОВ "НФ "Вікінг" у бухгалтерській звітності, відомості якої до того ж підписані не уповноваженою на те особою, позивачем не надано доказів необхідності залучення сторонньої фізичної особи-підприємця для розробки раціону для годування норок, оскільки відповідні фахівці працюють на підприємстві, а також не підтверджено використання у господарській діяльності придбаних у ТОВ "Хантер ВД" продуктів, оскільки частина з них у списку інгредієнтів для приготування кормів відсутня, по-восьме, жодних документів для проведення зустрічної звірки ТОВ "Хантер ВД" не надало.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "НФ "Вікінг" просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд правильно вказав на те, що належними і допустимими доказами підтверджується правильність формування позивачем податкового кредиту. Наголошує, що, адреса складу постачальника не є обов`язковим реквізитом первинного документа, окремі недоліки товарно-транспортних накладних не свідчать про безтоварність господарських операцій, адже такі документи взагалі не є обов`язковими при укладенні договору поставки, сертифікати якості продукції не належать до первинних документів, приналежність підписів різним особам може бути встановлена лише шляхом проведення почеркознавчої експертизи, картка рахунку 208 підписана уповноваженою особою, адже на час розгляду справи посаду бухгалтера обіймає ОСОБА_2 , надання оцінки доцільності укладання ТОВ "НФ "Вікінг" з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 є втручанням у господарську діяльність підприємства, відсутність у ОСОБА_4 на праві власності авторефрижератора не спростовує товарність господарських операцій. Окремо зауважує, що відповідачем не обґрунтовано неможливість подання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у липні 2021 року працівниками ГУ ДПС у Київській області на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, наказу від 14 липня 2021 року №1414-п (а.с. 100) і направлень від 15 липня 2021 року №4877 та 4878 (а.с. 101-102) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "НФ "Вікінг" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

У ході перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- завищено суму податкового кредиту та суму, заявлену до бюджетного відшкодування, по декларації за травень 2021 року на суму ПДВ 44 001 грн;

- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до наступного звітного (податкового) періоду в сумі 8 284 грн;

- відмовлено у бюджетному відшкодуванні за травень 2021 року в сумі 1 493 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 30 липня 2021 року №12616/10-36-07-05/ НОМЕР_1 (а.с. 12-30).

На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем 18 серпня 2021 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В1" №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за травень 2021 року на суму 44 001 грн та застосовано до нього штрафні санкції у розмірі 11 000 грн (а.с. 9). При цьому предметом оскарження є зменшення суми бюджетного відшкодування у розмірі 33 363,65 грн та застосування штрафних санкцій в сумі 8 341 грн.

За наслідками адміністративного оскарження указане податкове повідомлення-рішення залишене без змін рішенням ДПС України від 05 листопада 2021 року №25089/6/99-00-06-01-03-06 (а.с. 58-61).

Вирішуючи питання про правомірність спірного індивідуального акту, суд першої інстанції встановив, що ТОВ "НФ "Вікінг" () зареєстровано 16 листопада 2010 року Переяслав - Хмельницькою державною адміністрацією Київської області, свідоцтво про державну реєстрацію № 0000642, має статус юридичної особи та є платником податку на додану вартість.

До основних видів діяльності позивача належать: основний (код КВЕД 01.49) розведення інших тварин; (код КВЕД 14.20) виготовлення виробів із хутра; (код КВЕД 46.16); діяльність посередників у торгівлі текстильними виробами, одягом, хутром, взуттям і шкіряними виробами; (код КВЕД 46.23) оптова торгівля живими тваринами.

Між ТОВ "Хантер ВД" (Продавець) і ТОВ "НФ "Вікінг" (Покупець) укладено договір поставки від 14 травня 2021 року №14/05-2021, за умовами якого Продавець зобов`язується відповідно до умов договору поставляти Покупцеві продукцію (товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору (а.с. 31-33).

Пунктом 1.2 указаного договору передбачено, що асортимент, кількість, ціна за одиницю й загальна вартість кожної партії товару, що поставляється, узгоджується сторонами на умовах, зазначених у даному договорі й вказуються у товарних накладних на відповідну партію товару.

На виконання договірних зобов`язань ТОВ "Хантер ВД" поставлено ТОВ "НФ "Вікінг" зачистки з тушки курчати-бройлера, голови курячі заморожені, шиї курячі заморожені, печінку курячу заморожену, шкіру курчат, на підтвердження чого позивачем надано видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення (а.с. 38-43).

Рух придбаного товару, на переконання позивача, підтверджується картками рахунку 208 (а.с. 44-49), а його використання у господарській діяльності - копією договору про надання послуг від 04 січня 2021 року №04/01/21/2, укладеного з ФОП ОСОБА_3 (а.с. 50-52).

За висновками перевірки, надані підприємством первинні документи не підтверджують реальність господарських операцій з ТОВ "Хантер ВД", оскільки останнє не має власних авто для перевезення вантажу та не замовляло відповідні послуги у третіх осіб, у зв`язку з чим ТОВ "НФ "Вікінг" завищено податковий кредит та суму бюджетного відшкодування за травень 2021 року по згаданому контрагенту на 33 363,65 грн.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 14, 75, 78, 185, 187, 198, 200, 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. ст. 2, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон), а також ряду інших нормативних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на підтвердження матеріалами справи реальності господарських операцій та руху й зміни активів платника податків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пп. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

За правилами п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Абзацом 1 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

У п. 198.6 ст. 198 ПК України закріплено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Наведені правові норми свідчать, що для отримання платником податку права на бюджетне відшкодування необхідними та достатніми умовами є фактична сплата податку на додану вартість отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, відображення рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, у відповідній податковій декларації, подання документів, визначених у пунктах 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України та підтвердження відповідних сум відшкодування за результатами перевірки.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений та підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з податку на додану вартість, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний дохід на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 Закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наявних у матеріалах справи документів суд першої інстанції правильно встановив, що ті, які подавалися ТОВ "НФ "Вікінг" до суду та контролюючому органу при проведенні перевірки, містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам, а ними підтверджується як рух товарів від покупця до продавця, так і подальше використання платником податків придбаних товарів у власній господарській діяльності.

При цьому, як було встановлено раніше, єдиною зазначеною в акті перевірки підставою для висновку про безтоварність господарський операцій ТОВ "НФ "Вікінг" з ТОВ "Хантер ВД" є те, що згідно наданих на перевірку товарно-транспортних накладних автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_4 , однак, за відомостями ГУ ДПС у Київській області, ТОВ "Хантер ВД" не отримувало послуг з перевезення від цієї фізичної особи-підприємця, не має власних автомобілів для перевезення вантажу, а тому відносини позивача із згаданим контрагентом мають ознаки нереальності і не можуть бути підставою для формування податкового кредиту.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що транспортні документи, зокрема, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.

Товарно-транспортні накладні чи подорожні листи не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту, а також віднесення до складу доходів і витрат сум за договорами у разі наявності інших первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до положень чинного законодавства, а саме: договорів, видаткових накладних, податкових накладних, регістрів бухгалтерських документів, платіжних доручень, відомостей про рух активів, товару та інших документів.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 804/5374/17, від 15 травня 2020 року у справі № 808/9101/15, від 26 січня 2023 року у справі №580/2490/19.

З аналогічних підстав судом апеляційної інстанції відхиляються посилання апеляційної скарги на окремі недоліки у заповненні товарно-транспортних накладних та відсутності у ОСОБА_4 на праві власності автомобільного рефрижератора в якості підстави для висновку про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "Хантер ВД", оскільки, по-перше, товарно-транспортна накладна не є обов`язковим первинним документом при відносинах поставки товару, по-друге, умовами договору від 14 травня 2021 року №14/05-2021 товарно-транспортну накладну як обов`язковий товаросупровідний документ не визначено, по-третє, господарській відносини ТОВ "Хантер ВД" із ФОП ОСОБА_4 не є предметом перевірки.

З приводу аргументів апеляційної скарги про ненадання позивачем ветеринарних свідоцтв та якісних посвідчень всупереч п. 2.3 договору від 14 травня 2021 року №14/05-2021 судова колегія зазначає, що сертифікати якості не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документами, що посвідчують якість товару, а не факт проведення господарської операції. До того ж питання відповідності продукції, що постачається ТОВ "Хантер ВД", вимогам державних стандартів (ветеринарних, санітарних та інших), врегульовано у п. 4.3 вказаного договору.

Відтак, з огляду на усталену практику Верховного Суду з цього питання (зокрема, постанови від 03 березня 2023 року у справі № 280/2840/19, від 27 вересня 2023 року у справі № 380/14750/21), судова колегія з урахуванням фактичних обставин цієї справи відхиляє посилання апелянта на те, що відсутність сертифікатів якості на продукцію свідчить про безтоварність господарських операцій.

Щодо доводів ГУ ДПС у Київській області про відмінність підписів директора ТОВ "Хантер ВД" у різних документах, колегія суддів зазначає, що такі обставини можуть бути підтверджені виключно висновками почеркознавчої експертизи, яких відповідачем надано не було. До того ж апелянтом не надано пояснень неможливості проведення такої експертизи під час перевірки ТОВ "НФ "Вікінг", у той час як контролюючий орган наділений відповідними повноваженнями в силу ст. 84 ПК України.

Надаючи оцінку аргументам відповідача про те, що у ТОВ "Хантер ВД" відсутні складські приміщення, що унеможливлює зберігання товару, а у видаткових накладних немає відомостей про особу, яка їх підписала, та у них не зазначено реальне місце зберігання товару, судова колегія зазначає таке.

За твердженням контролюючого органу, за місцем юридичної адреси у ТОВ "Хантер ВД" відсутні складські приміщення, що свідчить про відсутність в останнього можливості зберігати нібито поставлений ТОВ "НФ "Вікінг" товар. Разом з тим, відповідачем не враховано, що згідно відомостей договору від 14 травня 2021 року №14/05-2021 фактичною адресою підприємства є м. Київ, вул. Академіка Білецького, 34. У свою чергу доказів, що за цією адресою у ТОВ "Хантер ВД" відсутні складські приміщення ГУ ДПС у Київській області не надано.

Колегія суддів зазначає, що, як було встановлено вище, висновки про відсутність достатніх матеріальних ресурсів контролюючим органом здійснено на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація носить інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку.

Крім того, можлива відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

До такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 640/16998/19.

Крім іншого, всупереч доводів апеляційної скарги, у видаткових накладних від 17 травня 2021 року №27 та від 20 травня 2021 року №33 (а.с. 38-39) зазначено відомості про осіб, які підписали вказані первинні документи, - від постачальника ОСОБА_5 , від покупця ОСОБА_6 , що вказує на відповідність цих документів вимогам Закону. У свою чергу, вимог щодо необхідності зазначення у первинних документах відомостей про адресу складу зберігання товару норми чинного законодавства не містять.

Щодо аргументів апелянта про те, що у картках рахунку 208 за період з 17 травня 2021 року по 21 травня, 03 червня та 30 червня 2021 року відсутні відомості щодо оприбуткування та використання шкіри курчат, судова колегія зазначає, що картка рахунку за номенклатурою "Шкіра курчат" позивачем до матеріалів справи не надавалася. Разом з тим, зважаючи на наведений вище зміст акту перевірки в частині відносин ТОВ "НФ "Вікінг" з ТОВ "Хантер ВД", у позивача й не було безумовного обов`язку з надання відповідних документів до суду. Твердження відповідача про те, що картки рахунку підписані не уповноваженою на те особою судовою колегією відхиляються, оскільки контролюючим органом не доведено, що станом на час звернення до суду із цим позовом головним бухгалтером підприємства був ОСОБА_2 , а не ОСОБА_7 .

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що розробка раціону і меню для годування норки в період грудень 2020 року - листопад 2021 року здійснювалася для ТОВ "НФ "Вікінг" фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на підставі договору про надання послуг від 04 січня 2021 року №04/01/21/2 (а.с. 50-52).

Згідно технологічних карток від 21 червня 2021 року (а.с. 56) та від 25 червня 2021 року (а.с. 57) для приготування кормів використовувалася шкіра куряча з шиї та шкіра куряча бройлера у кількості 225 кг та 202,5 кг відповідно.

Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції свідчить про безпідставність аргументів апеляційної скарги про те, що наявними у матеріалах справи документами не підтверджується поставка та подальше використання позивачем у власній господарській діяльності, зокрема, шкіри курчат.

Твердження відповідача про те, що зміст технологічних карток свідчить, що не всі придбані у ТОВ "Хантер ВД" продукти були використані ФОП ОСОБА_3 при підготовці раціону харчування, судовою колегією оцінюється критично, оскільки вони спростовуються як змістом згаданих технологічних карток (а.с. 54-57), так і тим, що зміст акту перевірки вказує на те, що подальше використання позивачем у власній господарській діяльності придбаних у згаданого вище контрагента товарів взагалі не було предметом перевірки.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність у штаті ТОВ "НФ "Вікінг" зоотехніків, які мають організовувати і контролювати витрати кормів, свідчить про недоцільність укладення позивачем договору з ФОП ОСОБА_3 судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, предмет перевірки не охоплював відносини платника податків з вказаним вище суб`єктом господарювання, по-друге, доцільність залучення для надання послуг інших осіб є вільним розсудом суб`єкта підприємницької діяльності. З аналогічних підстав суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на ненадання позивачем документів, складених на виконання договору з ФОП ОСОБА_3 .

Щодо аргументів апеляційної скарги про ненадання ТОВ "Хантер ВД" жодних документів для проведення зустрічної звірки колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів вчинення дій із її проведення, окрім складання адресованого ГУ ДПС у м. Києві запиту від 26 липня 2021 року №12447/12/10-36-07-05, матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що усталеною є практика Верховного Суду про те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Указана позиція відображена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2023 року у справі № 640/9485/19.

Колегія суддів зауважує, що платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у нашого підприємства відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У розрізі наведеного суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що Верховний Суд в постановах від 11 листопада 2020 року №320/1147/19, від 24 листопада 2020 року №813/3034/15 та, зокрема, від 14 грудня 2021 року у справі № 280/3376/19 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії підприємства та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "Булвес проти Болгарії", яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11 грудня 2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що "у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту".

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на момент виписування податкових накладних позивачу його контрагент був зареєстрований у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності, а також платником податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу правових підстав для прийняття оскаржуваного у рамках цієї справи податкового повідомлення-рішення у спірній частині.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Т.Р. Вівдиченко

О.В. Епель