Справа № 320/3107/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3107/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року ОСОБА_1 у відповідності з частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу несплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 8179,00 гривень. Київський окружний адміністративний суд рішенням від 05 травня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким повністю задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголосив, що позивач на обліку в Управлінні станом на 30.09.2022 не перебував та не звертався за разовою грошовою допомогою до 05 травня у 2022 році. Управління зазначило, що жодного відношення до даного виду допомоги не має, оскільки таку виплату за списками з установ та організацій, в яких перебувають на обліку особи, які мають право на отримання цієї грошової допомоги здійснює виключно Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

У позовній заяві позивач зазначив, що у 2022 році йому виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 1491,00 грн на підставі Постанови КМУ №540 від 07.05.2022.

Не погоджуючись з розміром отриманої грошової допомоги, у вересні 2022 року позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації, проте не отримавши жодної відповіді від Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації на своє звернення, звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22. Крім того суд враховував, що відповідач не здійснював у 2022 році виплату позивачеві суми грошової допомоги до 5 травня, доказів здійснення такої виплати іншим органом суду не надано, а тому заявлений позивачем спосіб захисту прав не є ефективним, оскільки не відновить його прав на отримання відповідної суми грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік.

Колегія суддів часткового погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: (4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України, до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу, ст. 45 Кодексу встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Колегія суддів зазначає, що зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії є способом відновлення права особи, порушеного саме діями чи бездіяльністю таких осіб, які вона просить визнати протиправними.

В даному випадку позивачем не доведено порушення його прав та інтересів саме Управлінням соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки суду не надані докази звернення позивача до відповідача з заявою про виплату йому допомоги до 5 травня та докази відмови, бездіяльності останнього у вчиненні відповідних дій.

Натомість у матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву та відзив на апеляційну скаргу в якому Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації зазначило, що воно не є та не може бути належним відповідачем у справі, оскільки Управління не є органом, що здійснює виплату допомоги до 5 травня за 2022 рік учасникам бойових дій. Управління зазначило, що ОСОБА_1 на обліку в нього не перебуває.

Крім того, як зазначив сам позивач у позовній заяві, не погоджуючись з розміром отриманої грошової допомоги, у вересні 2022 року він звернувся до Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації, проте не отримавши жодної відповіді від Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації на своє звернення, звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що наведені вище обставини свідчать, що відповідач не здійснював у 2022 році виплату позивачеві суми грошової допомоги до 5 травня, доказів здійснення такої виплати іншим органом суду не надано, а тому заявлений позивачем спосіб захисту прав не є ефективним, оскільки не відновить його прав на отримання відповідної суми грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік.

Враховуючи наведені обставини у сукупності, оскільки позивачем не доведено порушення його прав саме Управлінням соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції помилково врахував висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22, а саме про те, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2023 у справі № 560/8064/22 відступив від висновку наведеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22 та сформулював новий висновок про те, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2022 році слід застосовувати не Порядок № 540, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу та є спеціальним законом у цій сфері відносин.

З огляду на наведені обставини, враховуючи те, що Верховним Судом сформовано новий висновок про застосування у спірних правовідносинах норм матеріального права, який відмінний від застосованого судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення, шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків про те, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року підлягає зміні, шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків про те, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року змінити, шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків про те, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О. Сорочко

А.Ю.Коротких