Справа № 420/1064/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1064/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси, в якій позивач, з урахуванням останніх уточнень, просить:

- визнати протиправними дії Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби без врахування висновку Військово лікарської комісії від 28.03.2019 року про непридатність до військової служби;

- зобов`язати Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси утриматися від вчинення дій, щодо направлення позивача для проходження військової служби без врахування висновку Військово лікарської комісії;

- не ухвалювати рішення про розподіл судових витрат одночасно з розв`язанням спору по суті позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу 18.01.2023 року, під час виконання ним професійних обов`язків адвоката, під час надання правової допомоги клієнту в приміщенні Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси капітаном ОСОБА_2 була вручена повістка на відправку яка зобов`язувала позивача з`явитися 20.01.2023 року о 09:00 до Приморського ТЦК та СП та при собі мати: паспорт, військовий квиток обліково-послужну картку; повістку та мобілізаційне розпорядження посвідчення на право керування транспортними засобами речовий мішок для особистих речей ложку, кухоль, рушник та туалетне приладдя; продукти та харчування на одну добу. Вказана повістка була заповнена капітаном ОСОБА_2 та подана на підпис начебто начальнику Приморського ТЦК та СП полковнику ОСОБА_3 та після підписання вручена позивачу. Також капітаном ОСОБА_2 , зазначено, що направлення позивача до Збройних сил України буде здійснено без медичного обстеження стану здоров`я позивача на момент відправки до Збройних Сил України, що підтверджується аудіо записом процедури вручення повістки. Позивач вважає, що дії посадових осіб Приморського ТЦК та СП є протиправними, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивачем зазначено, що виконання обов`язку військової служби громадянином може статися лише в разі придатності особи до такої служби, зокрема, за станом здоров`я. Тому ігнорування стану здоров`я позивача під час призову на військову службу, або врахування стану здоров`я трирічної давнини, як актуального, є протиправним, та суперечить принципам п. 1 ст. 2 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивачу у проходженні медичного огляду було відмовлено. Отже, дії посадових осіб відповідача, щодо направлені на відправку позивача до ЗСУ з відмовою провести медичний огляд є протиправними.

Також, позивач зазначає, що в 2019 році він пройшов медичне обстеження та з огляду на виявлені хвороби, згідно з наказом Міністра Оборони №402 від 14.08.2008 року, на підставі статей 42 б та 64 в позивач був визнаний непридатним до військової служби, без будь-яких застережень щодо мирного або воєнного часу. За таких умов відповідач мав обов`язок виключити позивача з військового обліку, але з огляду на вручення повістки, відповідач не виконав згаданий обов`язок. Отже, дії посадових осіб, які вчинені з метою відправки непридатного до військової служби позивача до ЗСУ є протиправними, оскільки суперечать приписам наказу Міністра Оборони №402 від 14.08.2008 року та п. 1 ст. 2 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того позивач зазначає, що повістка, яка була вручена йому складена в довільній формі, немає посилань на реквізити розпорядження, відповідно до якого треба з`явитися саме позивачу, а тому не відповідає вимогам закону та не може вважатися законним рішення керівника відповідного ТЦК та СП щодо направлення позивача до ЗСУ. На повістці, яка видана позивачу наявний підпис начебто начальника Приморського ТЦК та СП полковника ОСОБА_3 . Проте позивач вважає, що підпис на повістці є підробленим, оскільки зроблений іншою особою. Тому позивач вважає, що начальник Приморського ТЦК та СП полковник ОСОБА_3 не наказував йому прибути для відправки до ЗСУ, а тому рішення-наказ, що викладено у повістці було прийнято з перевищенням службових повноважень іншими, не уповноваженими на те посадовими особами Приморського ТЦК та СП, замість керівника згаданого органу. А тому таке рішення є протиправним.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточненої позовної заяви із врахуванням зазначеного судом у даній ухвалі (з копією для інших учасників справи); відомостей про відомі номери засобів зв`язку або адреси електронної пошти відповідача; аудіозапис процедури вручення повістки на електронному носії.

27.01.2023 року від позивача до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 23.01.2023 року.

Ухвалою суду від 30.01.2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачеві.

Ухвалою від 30.01.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/1064/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та виклику сторін.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку із зловживанням процесуальними правами.

15.03.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що заявлені позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що з метою визначення призначення на особливий період, проходження медичного огляду, вирішення питання про направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, або призову на військову службу під час мобілізації, позивача було викликано повісткою на 09 годину 00 хвилин 20.01.2023 року до РТЦК та СП.

Відповідач зазначає, що позивач хибно та помилково вважає, що стосовно нього було прийнято рішення про направлення до Збройних Сил України для проходження військової служби, у тому числі рішення без проходження ним обов`язкового медичного огляду відповідною військово-лікарською комісією РТЦК та СП. Згідно ч. 6 ст.39-1 Закону 2232-ХІІ передбачено проходження у встановленому порядку обов`язкового медичного огляду виключно громадянами України, які призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. У даний час призов громадян України, які призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період не здійснюється, також позивач не належить до категорії резервістів, а тому зазначена вище норма закону не може бути поширена щодо нього.

Також, відповідач вказує, що медичний огляд військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період, здійснюється у відповідності до частини 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800. Відповідно до п.3.1 ч.3 розділу II Положення №402, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара військово-лікарських комісій військових комісаріатів. Зазначена частина розділу II Положення №402 не передбачає обов`язковості проходження медичного огляду військовозобов`язаним під час мобілізації. Разом з тим, з огляду на вимоги п.3.1 ч. 3 розділу II Положення №402, начальник РТЦК та СП має право приймати рішення про медичний огляд військовозобов`язаного відповідною військово-лікарською комісією. Проте, враховуючи те, що позивач у визначену дату та чає не прибув до РТЦК та СП за викликом, рішення про направлення його для проходження медичного огляду не приймалось.

Крім того, відповідачем зазначено, що відповідно до п.3.2 ч.3 розділу II Положення №402, військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення. Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей. Повторний медичний огляд військовозобов`язаних, які перебувають у запасі 1 і 2 розрядів, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, а також військовозобов`язаних плавскладу ВМС Збройних Сил України проводиться один раз на 5 років ВЛК військових комісаріатів, а льотного складу - ЛЛК військових комісаріатів. Тобто медичний огляд військовозобов`язаного може бути здійснений виключно за його присутності, шляхом безпосереднього огляду такого військовозобов`язаного, дистанційний огляд, за відсутністю військовозобов`язаного не допускається. Позивач востаннє проходив медичний огляд у 2019 році. Рішення про призов позивача для проходження військової служби ще не приймалось, отримання позивачем повістки про відправку не свідчить про безумовний та обов`язковий призов отримувача такої повістки на військову службу під час мобілізації, вбачається, що позивач дійсно не проходив у даний час медичний огляд, але зазначене було обумовлено не діями (рішеннями) РТЦК та СП, а неявкою позивача до РТЦК та СП у визначений у виклику час та дату.

Відповідач вважає, що дії РТЦК та СП були вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України, жодної бездіяльності чи порушення існуючих прав позивача допущено не було, позов в цій справі є безпідставним, у зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.03.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представником позивача зазначено, що відповідачем не спростовані обставини, що керівником відповідача не приймалося рішення про виклик позивача до Приморського РТЦК та СП, а вручена повістка на відправку не була підписана полковником ОСОБА_3 (уповноваженою на те особою), то у позивача не виникало обов`язку з`явитися до Приморського РТЦК та СП в тому числі для проходження медичного огляду ВЛК. Крім того, аудіо доказом підтверджується, те що позивачу посадовою особою Приморського РТЦК та СП роз`яснено, що його буде відправлено до війська на підставі медичного огляду ВЛК за 2019 рік, а за цим висновком позивач є непридатним до військової служби. Також, представник позивача зазначає, що відповідач визнає, що повторний медичний огляд позивача повинен здійснюватись 1 раз на 5 років, тобто не раніше 2024 року.

Ухвалою від 29.03.2023 року суд ухвалив розгляд справи №420/1064/23 проводити за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 03.05.2023 року.

В судове засідання призначене на 03.05.2023 року з`явилися позивач. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 03.05.2023 року, відклав підготовче засідання на 24.05.2023 року.

15.05.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли пояснення в яких зазначено, що повістка є лише засобом оповіщення військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу і єдина загальна форма повістки затверджена додатком № 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 р. № 1487. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовозобов`язаним офіцером запасу, командного составу, військову присягу на вірність народу України прийняв 20.04.1993 року. У відповідності до довідки військово-лікарської комісії № 45/03 від 28.03.2018 р. ОСОБА_1 , 1970 року народження, на підставі статей 42 «б», 64 «в» графи III Розладу хвороб додатка № 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402, визнаний непридатним до військової служби в мирний час. В той же час, ст. 42 «б» та ст. 64 «в» графи III Розладу хвороб додатка № 1 до Положення затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402 передбачено, що вказані особи непридатні до військової служби в мирний час є обмежено придатними у воєнний час. Абзацом 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії). Таким чином ОСОБА_1 , 1970 року не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав непридатності до військової служби за станом здоров`я. Крім того, капітан запасу Збройних сил України, ОСОБА_1 , не будучі особою з інвалідністю та не визнаний непридатним до військової служби у воєнний час, у порушення ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не прибув 20.01.2023 року о 09 год. 00 хв. до Приморського РТЦК та СП м. Одеси чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Стосовно диску з аудіозаписом процедури вручення повістки m4а., який доданий до позовної заяви ОСОБА_1 в якості доказу неправомірності дій співробітників Приморського РТІДК та СП м. Одеси, відповідач вважає, що вказаний електронний доказ викликає сумніви щодо його достовірності з огляду на вимоги ст. 75, 99 КАС України. З приводу тверджень ОСОБА_1 про підробку підпису на повістці, відповідач зазначає, що згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Єдиним належним та допустимим доказом підробки підпису полковника ОСОБА_3 у повістці, яка була вручена ОСОБА_1 , є висновок почеркознавчої експертизи, який суду не подано в порядку визначеному ч. 2 ст. 79 КАС України.

В судове засідання призначене на 24.05.2023 року з`явилися позивач та його представник. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Ухвалою від 24.05.2023 року суд продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №420/1064/23 на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 21.06.2023 року.

21.06.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла від позивача надійшло клопотання про призначення лінгвістичної експертизи усного мовлення.

В судове засідання, призначене на 21.06.2023 року, з`явилися позивач та його представник. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 21.06.2023 року, відклав підготовче засідання на 02.08.2023 року.

27.07.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про призначення лінгвістичної експертизи усного мовлення.

В судове засідання, призначене на 02.08.2023 року, з`явилися позивач та його представник. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Ухвалою від 02.08.2023 року суд у підготовчому судовому засіданні відмовив в задоволенні клопотання позивача про призначення лінгвістичної експертизи усного мовлення.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 02.08.2023 року, відклав підготовче засідання на 16.08.2023 року.

В судове засідання призначене на 16.08.2023 року з`явилися позивач та його представник. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 16.08.2023 року, прийняв заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.08.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 20.09.2023 року.

В судове засідання, призначене на 20.09.2023 року, учасники справи не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином та завчасно. Від позивача надійшла заява про розгляд в письмовому провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу призваний 01.08.1987 року. Військову присягу на вірність народу України прийняв 20.04.1993 року.

Звільнений з військової служби в запас за пунктом 65, підпункт «з» (за власним бажанням) наказ ЗМОУ КСППОУ № 0154 від 09.06.1998 року.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 45/03 від 28.03.2018 року на підставі статей 42 «б», 64 «в» графи III Розладу хвороб додатка № 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402, ОСОБА_1 , 1970 року народження визнаний непридатним до військової служби.

18.01.2023 року ОСОБА_1 в приміщенні Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси була вручена повістка на відправку, якою його зобов`язано з`явитися 20.01.2023 року о 09:00 за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній повістці зазначено, що мати документи і речі, вказані на звороті повістки (паспорт, військовий квиток, обліково-послужну картку; повістку та мобілізаційне розпорядження; водіям транспортних засобів посвідчення на право керування ними; речовий мішок для особистих речей, ложку, кухоль, рушник та туалетне приладдя; продукти харчування на одну добу). Також зазначено, що за неявку в указаний строк, особа зазначена в повістці буде притягнута до відповідальності згідно із законом.

Позивач вважає протиправними дії Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси щодо направлення його для проходження військової служби без врахування висновку Військово лікарської комісії від 28.03.2019 року про непридатність до військової служби, в зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1, 5, 7, 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Частиною 10 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, зокрема, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів, виконувати військовий обов`язок у запасі.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: - громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; - іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232-ХІІ).

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ч.14 ст.2 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу піл час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно із статтею 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин 5, 6, 8 статті 4 Закону №3543-XII передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації. З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно абзацу другого частини першої, частини третьої статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до військових комісаріатів (військовозобов`язані Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях військових комісарів (військовозобов`язані Служби безпеки України - керівників органів, де вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин у строки, визначені командирами військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

- жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває дитина з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років;

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває дитина з інвалідністю, яка має будь-які види порушень функцій організму III - IV ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II - III ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитина з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, що відповідають критеріям для встановлення I чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю II групи, до досягнення нею 23 років;

- усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

- зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

- інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

- здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

- наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

- жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:

військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Особи, зазначені в абзацах четвертому - восьмому частини другої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

Згідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, воєнний стан продовжено до 25 квітня 2022 року. Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022, постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб до 23 серпня 2022 року, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб до 21 листопада 2022року, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

З аналізу норм Законів №2232-ХІІ, №3543-XII слідує, що під час загальної мобілізації, ці Закони не містять заборони для територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомляти громадян про прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки засобами телефонного зв`язку та іншими засобами.

Громадяни мають право і самостійно за власним бажанням з`являтись до відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання свого конституційного обов`язку захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Формою виклику є мобілізаційні розпорядження, повістки або розпорядженнях військових комісарів.

Згідно частини 13 статті 2 Закону№2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 10 статті 14 Закону №2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно до пункту 1.1 розділу ІІ Положення медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю; військовослужбовців до служби в високомобільних десантних військах, плаваючому складі, морській піхоті; кандидатів на навчання у ВВНЗ, учнів військових ліцеїв; кандидатів до військової служби за контрактом; кандидатів до участі у міжнародних миротворчих операціях (далі - ММО) та у складі миротворчого персоналу; військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Збройних Сил України для роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I - II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; військовослужбовців та працівників Збройних Сил України до служби (роботи) у спеціальних спорудах, працівників допоміжного флоту ВМС Збройних Сил України; а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я.

Згідно до пункту 1.5 розділу ІІ Положення у воєнний час військовослужбовці, військовозобов`язані, працівники Збройних Сил України, крім ВЛК, зазначених у пункті 1.4 розділу II Положення, проходять медичний огляд також у ВЛК евакуаційних пунктів, госпітальних баз.

У цій справі предметом спору є правомірність дій Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси щодо призову позивача на військову службу без направлення його на проходження військово-лікарської комісії (надалі також - ВЛК).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на порушення частини тринадцятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.

Судом встановлено, що позивач не відноситься до кола військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

У відповідності до довідки військово-лікарської комісії № 45/03 від 28.03.2018 р. ОСОБА_1 , 1970 року народження, на підставі статей 42 «б», 64 «в» графи III Розладу хвороб додатка № 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402, визнаний непридатним до військової служби в мирний час.

В той же час, ст. 42 «б» та ст. 64 «в» графи III Розладу хвороб додатка № 1 до Положення затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402 передбачено, що вказані особи непридатні до військової служби в мирний час є обмежено придатними у воєнний час.

Водночас, судом встановлено, що медичну комісію позивач не проходив. Замість цього в приміщенні Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси позивачу була вручена повістка на відправку яка зобов`язувала позивача з`явитися 20.01.2023 року о 09:00 до Приморського ТЦК та СП та при собі мати: паспорт, військовий квиток обліково-послужну картку; повістку та мобілізаційне розпорядження посвідчення на право керування транспортними засобами речовий мішок для особистих речей ложку, кухоль, рушник та туалетне приладдя; продукти та харчування на одну добу.

Суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності у Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси доказів направлення позивача під час призову на військову службу по мобілізації у зв`язку з введенням відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану на території України для проходження військово-лікарської комісії.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на аудіозапис, на якому на думку позивача зафіксована процедура вручення повістки, та на якому начебто капітаном ОСОБА_2 зазначено, що направлення позивача до Збройних сил України буде здійснено без медичного обстеження стану здоров`я позивача на момент відправки до Збройних Сил України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Таким чином, суд робить висновок, що належним захистом прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси щодо не направлення позивача на проходження медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби без врахування висновку Військово лікарської комісії від 28.03.2019 року про непридатність до військової служби, які полягали у зобов`язанні позивача з`явитися 20.01.2023 року о 09:00 до Приморського ТЦК та СП та при собі мати: паспорт, військовий квиток обліково-послужну картку; повістку та мобілізаційне розпорядження посвідчення на право керування транспортними засобами речовий мішок для особистих речей ложку, кухоль, рушник та туалетне приладдя; продукти та харчування на одну добу, суд зважає на таке.

Так, позивач фактично оскаржує дії по врученню йому повістки, якою йому повідомлено про обов`язок з`явитися до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси.

Відповідно до Положення про підготовку та проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затверджене постановою Кабінету Міністрів від 21 березня 2002 року № 352, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 року № 100 (далі Положення № 352), оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями військових комісарів обласних та районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За змістом пункту 56 Положення № 352 у триденний строк після набрання чинності Указом Президента України про проведення призову громадян України на строкову військову службу керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки видають накази про проведення призову громадян України на строкову військову службу.

Оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють оповіщення громадян про виклик за розпорядженнями їх керівників.

Саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток та по суті оскаржувана позивачем повістка, яка складена відповідачем на виконання законодавства з питань військового обов`язку та вручена позивачу, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Суд звертає увагу, що повістка являється лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування, форма якої визначена Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921, та не має обов`язкового наслідку укладення контракту для проходження військової служби.

При цьому обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений не оскаржуваною позивачем повісткою, а Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08.09.2022 р. у справі №300/1263/22.

З урахуванням викладених вище обставин, суд відмовляє у цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси утриматися від вчинення дій, щодо направлення позивача для проходження військової служби без врахування висновку Військово лікарської комісії, суд зазначає таке.

Вказана вимога передбачає встановлення обставин, які беззаперечно свідчать про обґрунтовані підстави, що такі дії будуть вчинені. Наявність чи відсутність таких обставин належить перевірити.

Проте, спірні правовідносини стосуються наслідків перевірки відповідачем наданих позивачем документів з метою визначення натепер придатності його до військової служби.

При цьому, доказів, які б свідчили, що відповідач має намір у подальшому не направляти позивача на проходження медичного огляду, не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Заявлені вимоги не узгоджуються із завданнями адміністративного судочинства. Суд звертає увагу на те, що вказана вимога заявлена на майбутнє та порушує принципи інституту захисту прав сторін судового процесу, у зв`язку з тим, що обставини, які можуть потягти за собою відповідні дії відповідача, ще не виникли.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (вул. Канатна,87, м. Одеса,65012, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнання протиправною бездіяльність Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси щодо не направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (вул. Канатна,87, м. Одеса,65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість грн. 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.10.2023 року.

Суддя Г.В. Лебедєва