Справа № 140/12031/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/12031/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В. І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Укртрансбезпеки, управління Укртрансбезпеки у Волинській області, відповідач) про скасування постанови № 357146 від 10.04.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2023 позивач отримав засобами поштового зв`язку повідомлення від відповідача про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та окремим поштовим відправленням постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

У повідомленні вказано, що розгляд справи призначено на 10.04.2023 року (з 10:00 по 12:00 год.) в приміщенні відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Укртрансбезпеки.

Зважаючи, що повідомлення про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт позивачем отримано після її розгляду, він був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи та захистити свої права, з огляду на що постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно нього вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивача було завчасно повідомлено про розгляд справи. Повідомлення про розгляд справи на 10.04.2023 надійшло до відділу поштового зв`язку, що обслуговує позивача 25.03.2023, тому він мав досить часу (більше двох тижнів) для отримання поштового відправлення, однак цим не скористався та не навів доказів, які б підтвердили неможливість отримання ним цього повідомлення (арк. спр. 57 - 60).

У відповіді на відзив позивач заперечує той факт, що він є автомобільним перевізником, відтак до нього не може бути застосований адміністративно-господарський штраф, оскільки відповідачем не надано договорів оренди, (найму), договорів позички, тимчасових реєстраційних талонів ТЗ, або ж інших документів, які б свідчили, що саме позивач є користувачем транспортного засобу, у якого, як вказано у акті перевірки, був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа.

Зазначає, що товарно-транспортна накладна (далі ТТН) № 1502 від 15.02.2023 не є документом, що підтверджує право користування транспортним засобом позивачем на момент проведення рейдової перевірки, оскільки у ній відсутні повні ідентифікаційні дані перевізника (відсутній код ЄДРПОУ, підпис, печатка перевізника).

Наголошує на тому, що він не міг отримати вчасно повідомлення про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, оскільки не отримував ніяких повідомлень від органів поштового зв`язку про направлення на його адресу поштових відправлень. При цьому відповідач не скористався альтернативними засобами повідомлення позивача про розгляд справи, в тому числі засобами електронного зв`язку (арк. спр. 74 - 80).

У додаткових поясненнях представник відповідача вказує на те, що позивач, подавши відповідь на відзив, змінив підставу позову, та просить скасувати спірну постанову вже не з тих підстав, які зазначені у позовній заяві.

Вказує, що ТТН № 1502 від 15.02.2023 доводить факт того, що ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, а заперечення щодо цього факту зі сторони позивача є намаганням останнього уникнути відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт та ввести суд в оману.

Наголошує на тому, що відповідачем було здійснено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт. При цьому у відповідача відсутня електронна адреса позивача, що унеможливлює надсилання відповідних повідомлень останньому засобами електронного зв`язку (арк. спр. 90 - 93).

На адресу суду 08.09.2023 від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) підстав позову, у якій останній повторно наголошує на несвоєчасності його повідомлення відповідачем про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Вказує, що зі змістом ТТН № 1502 від 15.02.2023 він ознайомився лише після отримання відзиву на позовну заяву та зазначає про відсутність у ній його ІПН, адреси, інших даних, його підпису та печатки. Ці дані також відсутні у акті перевірки. Звертає увагу, що ТТН є документом на вантаж та не визначає автомобільного перевізника.

Зауважує, що на час розгляду справи не надано відповідних договорів оренди, найму, позички транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення вантажу, тимчасових реєстраційних талонів, інших документів, які підтверджують, що відповідач є користувачем даного транспортного засобу, відтак уважає, що він не є автомобільним перевізником (арк. спр. 100 - 106).

Після усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 02.06.2023 (арк. спр. 27), ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 52).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено (арк. спр. 86).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Посадовими особами відділу державного відділу (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку №013137 від 13.02.2023 на 502 км. + 200 м. автодороги Київ Чоп 15.02.2023 о 11:30 год. проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ФОП ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено акт № 348160 від 15.02.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

У вказаному акті зазначено, що транспортним засобом Івеко, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозиться вантаж відповідно до ТТН № 1502 від 15.02.2023 за відсутності на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа (арк. спр. 10).

Відповідно до ТТН № 1502 від 15.02.2023 транспортним засобом Івеко НОМЕР_1 , перевозиться вантаж автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 на замовлення ПП «ЛЕВ МІСТА 2012», вантажовідправник ТОВ «ХІТ ВУД ПРОДАКШН» (арк. спр. 62).

Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу позивача направлено повідомлення від 21.03.2023 про те, що справа про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, виявлених під час рейдової перевірки (копії матеріалів додаються) буде розглядатись 10.04.2023 (з 10 по 12 год.) в приміщенні відділу за адресою м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3 поверх 4 (арк. спр. 9).

Як убачається з трекінгу поштового відправлення № 600, повідомлення про розгляд справи відповідачем було направлено на адресу позивача 23.03.2023 року, надійшло до точи видачі/доставки 25.03.2023 та отримано позивачем 18.04.2023 (арк. спр. 67).

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті 10.04.2023 винесено постанову про застосування до перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №357146 за порушення (відсутні документи, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у розмірі 17000,00 грн. (арк. спр. 12).

Позивач не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №357146 від 10.04.2023 подав до Державної служби України з безпеки на транспорті скаргу, яка обґрунтована невчасним повідомленням позивача про розгляд справи (арк. спр. 16).

За результатом розгляду скарги Державна служба України з безпеки на транспорті залишила без змін спірну постанов, а скаргу без задоволення (арк. спр. 18 - 20).

Не погоджуючись з правомірністю винесення постанови № 357146 від 10.04.2023, яким до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн., останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001.

Згідно з приписами статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу спірною постановою слугував висновок, викладений у акті № 348160 від 15.02.2023.

Позивач, як на одну із підстав позовних вимог посилається на невчасне повідомлення його про розгляд справи відповідачем, оскільки повідомлення про розгляд справи він отримав після її розгляду.

Так, матеріалами справи підтверджено що, повідомлення про розгляд справи 10.04.2023 (з 10 по 12 год.) відповідачем було направлено на адресу позивача 23.03.2023 року, надійшло до точи видачі/доставки 25.03.2023 та отримано позивачем 18.04.2023 (арк. спр. 67).

Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення з 25.03.2013, проте вказаним правом не скористався.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17 та враховується судом при вирішенні даного спору в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, посилання позивача на невчасне його повідомлення про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, не знайшло свого підтвердження, відтак судом не приймається до уваги, як підстава задоволення позовних вимог.

Щодо посилань позивача на відсутність у нього статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах, відтак відсутності підстав застосування до нього адміністративно-господарського штрафу спірною постановою, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна №1502 від 15.02.2023, яка складена про те, що перевізником товару, здійсненого транспортним засобом марки Івеко, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за вказаною ТТН є ФОП ОСОБА_1 (арк. спр. 62).

Згідно статті 1 Закону № 2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Суд звертає увагу, що інформація про ФОП ОСОБА_1 , як автомобільного перевізника була зазначена у товарно-транспортній накладній № 1502 від 15.02.2023.

В акті №348160 від 15.02.2023 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, контролюючим органом зроблено посилання на товарно-транспортну накладну № 1502 від 15.02.2023, де зазначено автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника, яким являється відповідач по даній справі.

При цьому до посилання останнього на відсутність у ТТН № 1502 від 15.02.2023 його підпису, печатки, коду ЄДРПОУ, відсутність відповідних договорів з ним та іншими суб`єктами щодо надання послуг з перевезення вантажів у спірних правовідносинах, суд ставиться критично з таких підстав.

Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року по справі № 240/22448/20 щодо питання визначення перевізника у подібних правовідносинах звертає увагу, що інформація про ФОП ОСОБА_1 як автомобільного перевізника не була зазначена у товарно-транспортній накладній від 5 листопада 2020 року № 110328, якою оформлено перевезення вантажу. Суди попередніх інстанцій зауважили, що перевізником вантажу, відповідно до цього документа, є ТОВ «Вест солді транс», замовником - ТОВ «Овочева технологічна компанія»; з`ясовано також, що власником транспортного засобу, яким перевозився вантаж, є гр. ОСОБА_3 , одначе, як уже мовилося, ця обставина має значення для з`ясування питання законності користування транспортним засобом для перевезення вантажу, але не особи, яка має відповідати за перевищення встановлених габаритно-вагових норм вантажу. Щодо останнього, то ним, повторимося, є автомобільний перевізник, визначити якого можна на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу. В обсязі встановлених обставин у цій справі таким документом була товарно-транспортна накладна (принаймні відомо тільки про цей документ), проте відповідач зосередив увагу на реєстраційних документах на транспортний засіб й відомостях акта перевірки від 5 листопада 2020 року № 251719, внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо особи (ФОП ОСОБА_1 ), причетність якої до перевезення вантажу визначена зі слів водія на місці проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу (КАМАЗ 43143 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) з причепом ГКБ 8551 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ).

Таким чином, у контексті вирішення даного спору, з огляду на наявні документи у цій справі та позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22 лютого 2023 року по справі № 240/22448/20 щодо питання визначення перевізника, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_3 у спірних правовідносинах є автомобільним перевізником.

При вирішення спору у цій справі, суд зауважує, що певні недоліки ТТН № 1502 від 15.02.2023, в тому числі відсутність повних ідентифікаційних даних перевізника, відсутність його підпису та печатки свідчить про можливі прогалини заповнення вказаної ТТН та не може бути підставою звільнення перевізника від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Суд не має сумнівів у достовірності даних, зазначених у ТТН № 1502 від 15.02.2023 в тому числі щодо зазначення перевізника, оскільки матеріали справи не містять протилежного, зокрема фактів внесення завідомо недостовірних даних до цього документа, факту його підробки чи використання завідомо підробленого документа тощо.

Крім того, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за результатами пошуку за ідентифікаційними даними «фізична особа-підприємець ОСОБА_1 » у Реєстрі наявна інформація про одну зареєстровану особу, якою являється відповідач (арк. спр. 98) та який має основним видом діяльності 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (арк. спр. 63).

Щодо відсутності відповідних договорів оренди, найму, позички транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення вантажу, тимчасових реєстраційних талонів, інших документів, які підтверджують, що відповідач є користувачем даного транспортного засобу, суд зауважує, що їх відсутність не звільняє від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка застосовується до автомобільних перевізників та є підставою з`ясування законності використання транспортного засобу, що не є предметом розгляду даної справи.

Крім наведеного, суд, надаючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови, зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі за текстом - Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 385 ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Згідно пункту 1.3 Інструкції № 385 ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 визначено зокрема, такі терміни:

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР;

- перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність.

Пунктом 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ пункт сервісу тахографів) виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: встановлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час встановлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Відповідно до положень пункту 1.4 Інструкції № 385 ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо встановлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції майстерні або механіка та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210x297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року затверджене Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі за текстом - Положення № 340).

Відповідно до пункту 4 Наказу № 340 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для:

нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів - з 01.06.2012;

перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн, нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю від 50 до 150 км - з 01.06.2013;

перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення № 340 передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Отже, з наведених приписів Наказу № 340 та затвердженого ним Положення № 340 випливає, що з 01.06.2015 року усі вантажні колісні транспортні засоби повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, і дія цього Положення поширюється на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.3 Положення № 340 визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Статтею 18 Закону № 2344-ІІІ визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Таким чином, розділ VI Положення № 340 містить два альтернативних варіанта обліку робочого часу: для транспортних засобів, обладнаних тахографами, та транспортних засобів, не обладнаних тахографом.

Отже, обов`язок мати протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу корелює з обладнанням транспортного засобу таким тахографом, у разі ж його відсутності Положення визначає інший спосіб обліку робочого часу, а отже і інші документи, які ці обставини встановлюють та підтверджують.

Оскільки транспортний засіб був обладнаний тахографом, що позивачем не заперечувалося, і обов`язковість наявності тахографа у транспортному засобі, маса якого перевищує 3,5 тонни, передбачена Наказом №340 (відповідно до ТТН № 1502 від 15.02.2023 маса автомобіля брутто становить 10 тон), відповідно до Акта від 15.02.2023 року інспекторами Укртрансбезпеки перевірялися документи для обліку робочого часу для транспортних засобів, обладнаних тахографом.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що положеннями статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, тахокарти (особистої картки водія - для цифрового тахографа) або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією №385 та Положенням № 340.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, в даному випадку протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 820/4624/17 від 11.02.2020 року.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 72-77, 90, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43020 Волинська область, м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович