Справа № 480/7690/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Осіпова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 р. Справа № 480/7690/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2023, по справі № 480/7690/22

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила:

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України провести нарахування додаткової винагороди відносно ОСОБА_2 , військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1, який загинув після введення воєнного стану в Україні (у тому числі який брав участь у бойових діях або заходах, помер внаслідок отриманих поранень, травм) у розмірі 100000 грн. в за весь місяць, у якому особа загинула (померла), а саме (28 календарних днів лютого 2022 року) та виплатити дані кошти ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною невиплату ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 як базового місяця для розрахунку індексації;

- визнати протиправними бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2014 року по 26.02.2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2014 року по 26.02.2022 рік включно року виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 частково задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати 5-им прикордонним загоном Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця для розрахунку індексації.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2014 року до 26.02.2022 року включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2014 року до 26.02.2022 року включно року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України, не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про не врахування судом першої інстанції відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, оскільки така виплата здійснюється лише у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, а ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі смертю. Також відповідач вказував, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплати, які належали спадкодавцеві за життя і залишились недоотриманими у зв`язку з його смертю.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_2 проходив службу у 5 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України з 30.06.2005.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України від 27.05.2022 № 238-ОС контракт зі старшим майстер-сержантом ОСОБА_2 припинено, виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення у зв`язку зі смертю з 13 26.02.2022.

ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_2 ) звернулася через свого представника адвоката Дерев`янко О.В. до ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України щодо отримання довідок про належні померлому суми.

На адвокатський запит від 25.04.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України 02.05.2022 надано копію наказу від 14.04.2022 № 9-аг «Про виплату додаткової винагороди», згідно з яким керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_1 було вирішено виплатити військовослужбовцям 5 прикордонного закону додаткову винагороду в розмірі із розрахунку 30000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 24.02.2022 до 31.03.2022 відповідно до додатку 1; виплатити додаткову винагороду військовослужбовцям, які загинули після введення воєнного стану в Україні, відповідно до додатку 2.

Крім того 27.05.2022 представник позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом з вимогою переглянути наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України № 9-АГ від 14.04.2022 та внести зміни щодо виплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., з розрахунку за весь місяць (а не пропорційно часу участі у бойових діях), у якому особа загинула (померла).

Листом від 27.05.2022 відповідачем повідомлено про відмову у внесенні змін до наказу № 9-аг від 14.04.2022 та вказано, що на виконання наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 31.03.2022 № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168», Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зазначеному наказі ОСОБА_2 , у зв`язку з його загибеллю встановлено виплату додаткової винагороди у сумі 17857,14 грн. із розрахунку 100000 грн., пропорційно за місяць, з дати введення воєнного стану в Україні (з 24.02.2022 до 28.02.2022).

Відповідно до довідки Військової частини № 106 від 26.07.2022 при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за 2016-2018 було застосовано базові місяці грудень 2013 та січень 2016.

Також у відповідь на адвокатське звернення від 19.08.2022 щодо використання ОСОБА_2 щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за час проходження військової служби на відповідних посадах за період з 2014 рік по день звільнення повідомлено, що невикористана відпустка становить 31 календарний день, у тому числі за 2014 рік - 7 днів; у 2015 році -7 днів; у 2016 році - 7 днів; у 2017 році - 7 днів; у 2018 році - 3 дні. Починаючи з 22.06.2018 до 26.02.2022, посада, на якій перебував ОСОБА_2 , не входила до переліку військових посад, які дають право на цю відпустку , відповідно до Постанову Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.

Позивач, не погодившись з бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України щодо невиплати грошової компенсації щорічної основної відпустки військовослужбовця, яка належала, але не виплачена, її покійному чоловіку ОСОБА_2 , нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, виходячи із базового місяця - січень 2008, нарахування додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суд дійшов висновку, що позивач як дружина загиблого військовослужбовця має право на отримання індексації його грошового забезпечення за спірний період із застосуванням січня 2008 як базового місяця та компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку.

Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та «Про оборону України».

За визначенням статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Стаття 1 Закону України "Про оборону України" визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини відпустки, право на яку військовослужбовці набувають за період проходження ними військової служби.

Апелянт зазначає про відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористану ОСОБА_2 щорічну основну відпустку, оскільки така виплата здійснюється лише у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, а ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі смертю.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", якою встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Частиною 6 ст. 24 Закону України "Про відпустки" передбачено, що у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання виплати членам сім`ї померлого військовослужбовця компенсації за не використані дні відпусток, що не були одержані ним за життя, не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 5 ст. 83 КЗпП України у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Крім того, згідно п. 1 глави 6 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 558 від 25.06.2018, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 12/878/33 від 22.08.2022 позивачу з 2012 до 2018 не надавалась відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, не надана відпустка становить 31 календарний день, в тому числі: за час проходження служби у 2014 7 днів, за час проходження служби у 2015 7 днів, за час проходження служби у 2016 7 днів, за час проходження служби у 2017 7 днів, за час проходження служби у 2018 3 днів.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 є дружиною померлого військовослужбовця, який не використав щорічну основну відпустку за 2014-2022 рік, та з урахуванням вищенаведених правових положень, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка належала, але не виплачена, її покійному чоловіку ОСОБА_2 .

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 з 22.06.2018 до 26.02.2022 перебував на посадах, які не входять до переліку військових посад, що дають право на додаткову відпустку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у спірний період позивач проходив військову службу на посадах інспекторів прикордонної служби, які відповідно до додатку 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 входять до переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації щорічної основної відпустки померлого військовослужбовця та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 зазначеного Закону індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Згідно із ст. 4 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п.п. 2 п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Таким чином, заробітна плата (грошове забезпечення) підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29.04.2020 по справі № 240/10130/19, від 16.09.2020 по справі № 815/2590/18.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Так, спірним у даному випадку є питання виплати належної загиблому військовослужбовцю індексації грошового забезпечення його дружині.

Згідно з п. 6-1 ст. 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Пунктом 6 гл. 5 розд. V наказу МВС України № 558 від 25.06.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, в якому військовослужбовець помер) виплачуються сім`ї померлого, а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям.

Відповідно до п. 1 розд. ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2 розд. ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У той же час, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наведені правові норми, слід зазначити, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Частиною 4 ст. 25 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, яка належала ОСОБА_2 , за спірний період із застосуванням базових місяців грудень 2012 та січень 2016 у загальному розмірі 21932,01 грн.

Втім, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано.

Натомість, із матеріалів справи встановлено, що у період проходження служби ОСОБА_2 з 01.01.2016 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується даними особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_2 № 3005 за 2016-2018.

Разом з тим, наявна в матеріалах справи довідка-розрахунок № 106 на виплату індексації грошового забезпечення за 2016-2018 від 26.07.2022 містить дані про нараховані суми індексації, належні ОСОБА_2 , втім не виплачені.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки у загиблого ОСОБА_2 виникло право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яке було йому нараховане, але не виплачене у зв`язку із загибеллю, вказані суми мають бути виплачені ОСОБА_1 .

У той же час колегія суддів зазначає, що задовольняючи вказану частину позовних вимог суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення застосовувати січень 2008 як базовий місяць.

Так, судовим розглядом встановлено, що нарахування ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України проведено, виходячи із базових місяців грудень 2013 та січень 2016.

Натомість ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даним позовом, просить здійснити нарахування та виплату індексації із застосуванням іншого базового місяця - січень 2008, що фактично свідчить про наявність спору між сторонами стосовно нарахованих сум.

Однак, ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України щодо розміру нарахованої суми індексації грошового забезпечення не звертався, на той час спір між сторонами з даного питання був відсутній.

Отже, ОСОБА_1 як член сім`ї загиблого військовослужбовця має право на одержання належного, але не отриманого ОСОБА_2 грошового забезпечення, у тому числі спірної суми індексації грошового забезпечення у тому розмірі, який фактично був нарахований її чоловіку за життя.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що оскільки не підлягають успадкуванню права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, у тому числі щодо перерахунку сум грошового забезпечення, зокрема й індексації його розміру із встановленням певного базового місяця, підстави для задоволення позовних вимог щодо застосування при нарахування та виплаті індексації грошового забезпечення січня 2008 як базового місяця, відсутні, у зв`язку з чим в цій частині позовні задоволенню не підлягають.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов частково помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог щодо застосування при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 базового місяця- січень 2008, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 по справі № 480/7690/22 скасувати в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 застосовувати січень 2008 як базовий місяць для розрахунку індексації.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 по справі № 480/7690/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий