Справа № 240/4120/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/4120/23

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому вона просить:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про розірвання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування №D011 від 14.04.2021, укладеного з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області щодо відмови в укладанні нового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області поновити дію Договору №D011 від 14.04.2021 та надати ОСОБА_1 можливість сплатити єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за лютий та березень 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області укласти з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) новий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що війна в Україні стала форс-мажорними обставинами, які унеможливили подальше виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за Договором. Позивач зазначає, що листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини: військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 5 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що визнання сертифіката Торгово-промислової палати України беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин без надання оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає таке.

Суд встановив, що позивач звернулася з заявою до відповідача відповідно до ст. 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про укладення з нею договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного (соціального) страхування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (зі змінами та доповненнями, далі Закон № 2464-VI).

Частиною першою статті 10 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є:

члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню;

особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Частиною 3 статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною шостою статті 10 Закону № 2464-VI єдиний внесок для осіб, які мають право на добровільну сплату внеску, встановлюється у розмірі, визначеному статтею 8 цього Закону (крім випадків одноразової сплати, передбачених частиною п`ятою цієї статті).

Судом встановлено, що 26.04.2021 між Державною податковою службою України в особі начальника ГУ ДПС у Житомирській області (сторона 1) та ОСОБА_1 (сторона 2) укладено договір №D011 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір №D011), яким визначено порядок добровільної участі особи, яка уклала договір про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, відповідно до п. 1 розділу ІІІ "Порядок сплати єдиного внеску" договору №D011 сторона 2 сплачує єдиний внесок в сумі не менше мінімального розміру страхового внеску за кожен місяць, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати та розміру внеску, встановленого законом на місяць. На момент підписання договору: розмір мінімальної заробітної плати становить 6000,00 грн.; розмір єдиного внеску становить 22,0%; мінімальний страховий внесок становить 1320 грн.; максимальний розмір єдиного внеску становить 19800 грн.

В п. 2 розділу ІІІ договору №D011 сторони погодили, що сторона 2 сплачує єдиний внесок у сумі 1320,00 грн. протягом двадцяти календарних днів після закінчення звітного місяця на рахунок, відкритий у Казначействі України.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ договору №D011 сторона 2 сплачує єдиний внесок: щомісяця в розмірі, установленому в договорі за кожний місяць, до 20 числа місяця, що настає за місяцем, за який він сплачується.

Сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.03.2022 (не менше одного року), але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (розділ VI "Строк дії договору" цього договору №D011).

Судом також встановлено, що ГУ ДПС у Житомирській області листом від 07.02.2023 №2077/6/06-30-24-03-08 повідомило ОСОБА_1 про те, що ГУ ДПС 01.12.2022 було розірвано договір через систематичні порушення застрахованою особою його умов, а саме несплату єдиного внеску у повному розмірі у строки, визначені договором, оскільки ОСОБА_1 не було сплачено єдиний внесок за лютий - березень 2022 року, чим не було виконано умови, передбачені договором, а саме пп. 3 п. 2 розділу ІІ "Права та обов`язки сторін", відповідно до якого сторона 1 зобов`язувалася сплачувати єдиний внесок у порядку і строки, визначені договором та Законом № 2464.

Обґрунтовуючи даний позов, ОСОБА_1 посилається на те, що причиною невиконання нею умов Договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування стало повномасштабне вторгнення рф на територію України, введення в Україні 24.02.2022 року воєнного стану та необхідність вимушено виїхати за межі країни з питань безпеки. Дані обставини не залежали від волі позивача, є об`єктивно непереборними, а відтак охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, які унеможливили подальше виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за Договором і які засвідчені листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року за № 2024/02.0-7.1.

Оцінюючи наведені позивачем аргументи, судом враховується, що форс-мажорними визнаються надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Дане визначення обставин непереборної сили знайшло своє закріплення в ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Тобто, існування форс-мажору щодо конкретного суб`єкта в конкретних умовах потребує належного підтвердження сторонами в судовому процесі. Адже саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Дійсно, 28.02.2022 року, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням рф в Україну, Торгово-промислова палата розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія рф є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Однак, цей лист сам по собі не може буде виправданням для невиконання взятих на себе зобов`язань. І лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин і мати доказову силу.

Тому, встановлюючи безпосередньо у цій справі наявність чи відсутність форс-мажорних обставин на підставі наданих позивачем доказів, суд зазначає, що позивач неможливість виконання взятих на себе зобов`язань за Договором обґрунтовує лише фактом виїзду за кордон і неможливістю повернутись до України.

Натомість, суд зазначає, що ця обставина не є такою, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного проведення розрахунків, оскільки позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували неможливість безперешкодного здійснення відповідних переказів, а також неспроможності відповідача їх зарахувати в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором.

При цьому, як повідомив відповідач, у зв`язку з утворенням територіальних органів Державної податкової служби України без статусу юридичної особи відповідно до статті 21- 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та набранням чинності наказом Міністерства фінансів України від 25.09.2020 №587 "Про затвердження Змін до Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2020 за 31015/25298, яким внесено зміни до наказу Міністерства фінансів України від 12.02.2016 №54 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.03.2026 за № 330/28460, з 01.01.2021 було введено в дію небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3556 "Рахунки для зарахування єдиного соціального внеску" для утворених територіальних органів ДПС, в тому числі рахунок, який зазначено у Договорі, укладеному з позивачем.

На момент дії договору такі рахунки не були змінені.

Також відповідачем зазначено, що небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3556 "Рахунки для зарахування єдиного соціального внеску" ГУ ДПС опубліковані на офіційному сайті Державної податкової служби України та є загальнодоступними.

За даними ІКС "Податковий блок" за період з лютого по грудень 2022 року:

- укладено Договорів - 90;

- розірвано контролюючим органом у зв`язку із систематичними порушеннями застрахованою особою умов договору - 3;

- сплачено єдиного внеску добровільно застрахованими особами - 2166476,37 грн.

Наведені обставини свідчать на користь того, що сам по собі факт запровадження військового стану не призвів до припинення відносин загальнообов`язкового державного соціального страхування. А тому виконання обов`язку держави на регулярній основі забезпечувати застрахованим особам захист у випадках, передбачених законом, кореспондується з обов`язком платників єдиного внеску сплачувати такий внесок.

Сам по собі факт виїзду за кордон у зв`язку з введенням воєнного стану не може бути визнаний достатнім для висновку про неможливість виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за Договором, оскільки нею не надано будь-яких інших доказів в підтвердження того, що сплата єдиного внеску була неможливою для неї у жодний спосіб.

Суд враховує, що відповідно до частини восьмої статті 10 Закону № 2464-VI договір про добровільну участь може бути достроково розірваний:

1) застрахованою особою:

за її бажанням, якщо договір діяв не менше одного року;

у разі систематичного порушення умов договору територіальним органом доходів і зборів;

2) податковим органом у разі:

набуття застрахованою особою відповідно до цього Закону зобов`язань щодо участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

виникнення обставин, що не відповідають визначеним цим Законом вимогам до осіб, які мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

систематичного порушення застрахованою особою умов договору;

смерті застрахованої особи;

3) за згодою сторін, якщо договір діяв не менше одного року.

В інших випадках дострокове розірвання договору про добровільну участь не допускається.

Щодо твердження позивача про те, що її не було повідомлено належним чином про розірвання Договору, слід зауважити таке.

Статтею 10 Закону № 2464 не передбачено повідомлення добровільно застрахованої особи про розірвання Договору, а умовами п. 3 розділу VII Договору не передбачено направлення такого повідомлення в письмовій формі.

У суду немає підстав ставити під сумнів твердження відповідача, що посадові особи ГУ ДПС неодноразово в період з 01.05.2022 по 01.12.2022 за телефоном, зазначеним позивачем у Договорі, намагались повідомити громадянку ОСОБА_1 про необхідність виконання умов Договору та про розірвання Договору у випадку несплати.

Додатково відповідачем долучено лист ГУ ДПС від 06.12.2022 №2050/Ч/06-30-24-10, яким повідомлено ОСОБА_1 щодо необхідності подачі податкової декларації про майновий стан і доходи з Додатком ЄСВ 2 до податкового органу. Лист було повернуто до ГУ ДПС за закінченням терміну зберігання 24.01.2023.

Ці заходи не призвели до виконання позивачем взятих на себе зобов`язань і сплати єдиного внеску за лютий та березень 2022 року.

Відповідно до частини сьомої статті 10 Закону № 2464-VI податковий орган відмовляє в укладенні договору про добровільну участь у разі, якщо особа:

підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

не відповідає іншим вимогам, визначеним частиною першою цієї статті;

подала неповні або недостовірні відомості;

раніше уклала договір про добровільну участь, дія якого не припинена або за яким не виконано передбачені договором умови;

бажає укласти договір на строк менше одного року.

В інших випадках відмова в укладенні договору про добровільну участь не допускається.

За обставин, які склались у даній справі, рішення відповідача про розірвання договору з ОСОБА_1 відповідає вимогам Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача поновити дію Договору №D11, оскільки така вимога є безпідставною і такої процедури не передбачено чинним законодавством, а також про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача укласти з позивачем новий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, зважаючи на що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору не стягуються з відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 295, 297 КАС України, Житомирський окружний адміністративний суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко