Справа № 822/1616/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №822/1616/17

адміністративне провадження № К/9901/9473/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року (головуючий суддя - Біла Л.М., судді: Гонтарук В.М., Граб Л.С) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Шепетівський цукор» до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Шепетівський цукор» (надалі - позивач, Товариство, ТОВ «Торговий дім «Шепетівський цукор») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (надалі - відповідач, ДФС, скаржник) про визнання протиправними та скасування наступних податкових повідомлень-рішень ДФС від 31 травня 2017 року:

- форми "Р" №, яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість (далі - ПДВ) за грудень 2016 року на суму 1 176 845,00 грн;

- форми "В4" №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1 171 349,00 грн., з яких 468 540,00 грн. - за основним платежем та 702 809,00 грн. - за штрафними санкціями.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство зазначало про безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті перевірки №0575/22-01-14-02/36681090 від 11 травня 2017 року, оскільки останні, на його думку, зроблені без надання належної оцінки первинним документам, на підставі яких формувались показники бухгалтерського і податкового обліку у відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотівка еліт» (далі - ТОВ «Лотівка еліт»), разом з тим відповідач помилково ототожнив дату початку виникнення податкових зобов`язань з датою укладення договору суборенди, а не з датою акту виконання робіт (надання послуг); окрім того, контролюючим органом, при винесенні податкового повідомлення - рішення не враховано виправлення помилки в частині неправильного зазначення кодів УКТ ЗЕД у господарській операції з Приватним акціонерним товариство «Шепетівський цукровий комбінат» (надалі - ПАТ «Шепетівський цукровий комбінат»).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки про наявність порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині неправомірності формування податкового кредиту, а саме - відсутністю в акті виконання робіт, як первинному документі необхідних реквізитів у вигляді посади, прізвища відповідальних осіб та неправильного визначення обсягу господарської операції, зокрема площі орендованих земель. Товариством сформовано податковий кредит не по першій події (укладення договору суборенди), а по акту виконаних робіт (надання послуг), в зв`язку із чим, за позицією суду, позивачем втрачено своє право на податковий кредит. Окрім того, через неправильне визначення кодів УКТ ЗЕД (з врахуванням розрахунку коригування) Товариством допущено порушення формування податкового кредиту у липні 2016 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "Шепетівський цукор" задоволено повністю; постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року скасовано з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову Товариства та скасування податкових повідомлень-рішень від 31 травня 2017 року № та №.

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції, надавши правову оцінку обставинам справи, з урахуванням наявних в її матеріалах доказів та норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов переконання, про реальність укладення договору суборенди земельних ділянок між позивачем і контрагентом з підстав того, що первинним документом, що відображає господарську операцію є акт виконання робіт (надання послуг), складання якого є першою подією з виникнення податкових зобов`язань з постачання послуг, а не акт приймання-передачі, як помилково зазначено контролюючим органом у акті перевірки; зауважив, що відсутність деяких реквізитів у первинному документі у вигляді відсутності найменування посади за умови наявного підпису, що дозволяє ідентифікувати особу, не може слугувати причиною втрати статусу первинного таким документом; стосовно невідображення кодів УКТ ЗЕД при заповненні податкової накладної, то судом зауважено про неврахування податковим органом обставини подальшого подання розрахунків коригувань, внаслідок чого було виправлено дану помилку.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм - вирішення спору без повного та всебічного дослідження всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду справи, просив його скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ДФС зазначає про помилковість висновків суду апеляційної інстанції та прийняття ним рішення без повного, належного та всебічного дослідження всіх обставин справи. Насамперед йдеться про нереальність господарських операцій з контрагентом ТОВ «Лотівка еліт», на підставі яких позивачем формувались дані податкового обліку, а також про непідтвердження платником податку їх фактичного здійснення належними і допустимими доказами, оформленими у відповідності до вимог нормативних актів. Також відповідач вказував про неправомірне формування податкового кредиту через неправильне зазначення кодів УКТ ЗЕД у розрахунку коригування, складеному до податкової накладної.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке просить залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційна скарга підлягає розгляду у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 08.02.2020.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з наступного.

Судами з`ясовано, що ТОВ "Торговий дім "Шепетівський цукор" зареєстроване як юридична особа 08 лютого 2010 року.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області №413 від 13 березня 2017 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Торговий дім "Шепетівський цукор" та наказу №769 від 24 квітня 2017 року "Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Торговий дім "Шепетівський цукор" на підставі направлень №№548-549 від 27 березня 2017 року, №672 від 10 квітня 2017 року, №769 від 18 квітня 2017 року, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Торговий дім "Шепетівський цукор" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, про що складено акт №0575/22-01-14-02/36681090 від 11 травня 2017 року.

За результатами перевірки встановлено порушення Товариством вимог:

- пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198 та пункту 201.10 статті 201 ПК України, внаслідок чого по декларації з податку на додану вартість (далі - ПДВ) спеціального режиму оподаткування ПДВ (декларація з ПДВ (0121)) занижено ПДВ, що сплачується до державного бюджету за грудень 2016 року в сумі 468 540 грн, залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства у грудні 2016 року у сумі 468 539 грн, та завищено залишок від`ємного значення (р.21 Декларації) за грудень 2016 року в сумі 1 176 845 грн.

Перевіркою правомірності формування податкового кредиту по деклараціях з ПДВ спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства встановлено його завищення всього в сумі 2 113 924 грн, в тому числі в розрізі звітних періодів за: лютий 2016 року в сумі 767 130 грн.; липень 2016 року в сумі 1 346 794 грн.

Такі висновки контролюючого органу вмотивовані неправомірністю формування податкового кредиту як за наслідком господарської операції з ТОВ «Лотівка еліт» по договору суборенди земельних ділянок (оформлення акту виконання робіт (надання послуг) з дефектами форми, невідповідність при визначенні обсягу господарської операції та дати першої події, з якою пов`язаний початок податкових зобов`язань), так і у відносинах з ПАТ «Шепетівський цукровий комбінат» (складення й реєстрація податкової накладної та розрахунку коригування до неї із невідображенням/помилковим зазначенням кодів товарів згідно УКТ ЗЕД).

За наслідками перевірки відповідачем 31 травня 2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення №, №.

За результатом адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, вказані ППР залишені без змін.

В подальшому, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач скористався правом звернення до суду із цим позовом.

Конституційний правовий порядок у сфері оподаткування ґрунтується на положеннях частини першої статті 67, пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України, згідно з якими кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори, що встановлюються виключно законами України, у порядку і розмірах, передбачених ними.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положеннями пункту 187.1. статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За положенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як встановлено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Правові наслідки у виді виникнення права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суди встановили, що між Товариством та його контрагентом - ТОВ «Лотівка Еліт» укладено договір суборенди №204/09 від 01 вересня 2014 року, з додатковою угодою до нього від 01 вересня 2014 року, предметом якого є передача орендарем (ТОВ «Лотівка Еліт») за плату суборендареві (ТОВ «Торговий дім «Шепетівський цукор») в строкове платне користування земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Вербицької, Хролинської та Старобейзимської сільських рад Шепетівського району Хмельницької області загальною площею 2024,7 га. Земельні ділянки було передано за актом приймання - передачі від 01 вересня 2014 року.

В подальшому було укладено додаткові угоди № 2 від 16 квітня 2015 року, № 3 від 01 грудня 2015 року, № 4 від 04 грудня 2015 року до договору суборенди, відповідно до яких уточнювався загальний розмір площі переданих земельних ділянок (2020,3 і 2018,7 га) та було здійснено пролонгацію дії договору.

На підтвердження надання/отримання послуг суборенди та формування податкового кредиту контролюючому органу було подано акт виконання робіт (надання послуг) № 4 від 31 січня 2016 року, податкову накладну, розрахунок коригування.

Доводячи відсутність реального характеру господарської операції позивача з контрагентом, податковий орган за змістом акта перевірки №0575/22-01-14-02/36681090 від 11 травня 2017 року посилався на пріоритет акту приймання - передачі, як первинного документу, з винесенням якого пов`язаний момент виникнення податкового зобов`язання за договором з надання послуг суборенди, а також дефектність первинних документів через відсутність зазначення найменування посади особи, що їх підписувала.

Оцінюючи наслідки здійснення спірної господарської операції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що податковим органом не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, як і не доведено, що зміст укладених між ними угод не відповідав дійсному прагненню сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчив про намір ухилення від оподаткування або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків, що при здійсненні контрагентом операції з надання послуг із суборенди земельних ділянок за договором суборенди, податкова накладна за такою операцією складається або на дату отримання коштів у рахунок оплати їх вартості або на дату складання акта приймання-передачі наданих послуг, залежно від події, яка настане раніше. Податкова накладна, складена за такою операцією, підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому первинними документами, що підтверджують факт здійснення платником податку операції з постачання послуг із суборенди за договором суборенди, можуть бути: або акт приймання-передачі послуг із суборенди за договором суборенди, який підтверджує факт надання таких послуг; або платіжний документ, що підтверджує оплату за послуги із суборенди.

Сторонами не оспорюється , що за договором суборенди не було проведено оплату.

Тому, враховуючи відсутність здійснення оплати, судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що факт надання ТОВ «Лотівка Еліт» послуг з суборенди, як моменту відліку початку виникнення податкового зобов`язання, підтверджується саме актом виконання робіт № 4 від 31 січня 2016 року, а не актом приймання-передачі, що складений в день підписання договору суборенди - 01 вересня 2014 року, за результатом укладення якого неможливо стверджувати про дійсність надання послуги з суборенди в повному обсязі, визначеному умовами договору.

Стосовно ж твердження скаржника про окремі недоліки при складанні документів (у даному випадку - акту виконання робіт-надання послуг), то за умови наявності інших документів, які підтверджують у своїй сукупності фактичне надання послуг з суборенди, це не позбавляє господарську операцію реального змісту, визнання цього документу, як первинного, та не може бути самостійною й достатньою підставою для висновку про допущення суб`єктом господарювання порушень правил та умов формування показників податкової звітності.

В цьому контексті, слід зазначити, що усталеною є практика Верховного Суду, яка, якщо її систематизувати, полягає в тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Поміж іншого, судом апеляційної інстанції також з`ясовано, що 15 липня 2016 року Товариством у складі податкового кредиту відображено податкову накладну №1, отриману від ПАТ "Шепетівський цукровий комбінат", яка підтверджувала придбання позивачем комбайнів та підбирача цукрового буряку та у якій не зазначено код УКТ ЗЕД цих товарів.

В подальшому така обставина набула виправлення шляхом проведення 31 жовтня 2016 року коригування цієї накладної з реєстрацією у Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування №4, у якому проте, при його складенні, було допущено помилку у номерному зазначенні кодів УКТ ЗЕД.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив про помилковість тверджень контролюючого органу стосовно наявності порушення позивачем правил формування податкового кредиту, яке вплинуло на завищення рядка 5.1, колонки Б таблиці 1 додатку 10 до декларації з ПДВ за липень 2016 року (спеціальний режим оподаткування) в сумі 1 346 794 грн. з причин неправильного зазначення кодів УКТ ЗЕД, оскільки ще під час процедури перевірки було усунуто дане порушення шляхом складення розрахунків коригування із зазначенням вірного коду УКТ ЗЕД "", що були зареєстровані у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з положеннями абзаців першого та другого пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з абзацом дев`ятим пункту 201.10 статті 201 ПК України якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту (абзац дев`ятнадцятий пункту 201.10 статті 201 ПК України).

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується, що код УКТ ЗЕД є обов`язковим реквізитом податкової накладної, як первинного документу.

Водночас Верховним Судом неодноразово зазначалося, що саме по собі неправильне зазначення коду УКТ ЗЕД або його відсутність недостатньо для висновку про безтоварність господарської операції. Формальні недоліки в оформленні податкової накладної не є безумовною підставою для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відсутність квитанцій про їх неприйняття є свідченням наявності у платника податків підстав для формування сум податкового кредиту за такими податковими накладними. Відсутність у таких податкових накладних такого реквізиту коду УКТ ЗЕД за обставин реєстрації таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних є наслідком неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов`язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов`язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 статті 201 ПК України при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції, вважаючи необхідною та беззастережною умовою зазначення у податковій накладній коду УКТ ЗЕД, водночас, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про своєчасне усунення цього порушення в ході здійснюваної податковим органом процедури контрольних заходів шляхом складення розрахунків коригування до податкової накладної із правильним відображенням у ньому кодів товарів УКТ ЗЕД.

Відтак, підсумовуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції зазначає, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил формування податкового кредиту, викладені в акті перевірки від 11 травня 2017 року є такими, що не відповідають приписам податкового законодавства та дійсним обставинам справи.

Враховуючи наведене та зважаючи на положення частини 1 статті 341 КАС України, яка передбачає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про наявність, в даному випадку, правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи ж касаційної скарги не впливають на правильність прийнятого судами рішень й не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального права або порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіС.С. Пасічник І.А. Васильєва І.Я.Олендер