Справа № 420/3176/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 р. Категорія 106000000м. ОдесаСправа № 420/3176/23
Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи: Головного управління Національної поліції про визнання протиправним та скасування наказу наказів, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи: Головного управління Національної поліції про визнання протиправним та скасування наказу наказів, мотивуючи його тим, що наказ голови Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 9 від 12 грудня 2022 року «Про скасування актів розслідування нещасних випадків» є протиправним та підлягає скасуванню оскільки, на думку позивача, дії відповідача з видачі оскаржуваного наказу несвоєчасні та недобросовісні, оскільки наказ, яким скасовані акти розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 був безпідставно виданий лише через чотири з половиною роки після складання цих актів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи Головного управління Національної поліції про визнання протиправним та скасування наказу наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що отримання позивачем тілесних ушкоджень 14.09.2015 року підтверджується завіреними копіями свідоцтва про хворобу №209/2 від 19 квітня 2021 року МВЛК ДУ «ТМО МВС України по Одеській області»; довідок МСЕК 12 ААВ №199708 від 11.05.2021 року; копією висновку службового розслідування від 21.03.2017 року та актів від 02.08.2017 року, які прямо та безпосередньо підтверджують отримання апелянтом 14.09.2015 року тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку у період проходження служби в органах внутрішніх справ України при виконанні службових обов`язків, під час виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх вчинили. Крім того, апелянт вказує, що 19 квітня 2021 року медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» позивачу видане свідоцтво про хворобу №209/2 згідно, з яким наявне у позивача захворювання, пов`язане з проходженням ним служби в поліції. Позивач не придатний до служби у поліції. В результаті травми отриманої 14.09.2015 року при виконанні службових обов`язків апелянт лікувався в 2015, 2016, 2017, 2108, 2019 році- двічі, 2020, 2021 в умовах стаціонара. Також, судом першої інстанції не досліджувались повноваження члена ЛК ГУ МВС України ОСОБА_2 яка склала доповідну записку.

Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач зазначає про суттєві порушення які були допущені комісією, яка склала висновок від 21.03.2017 за зверненням ОСОБА_1 , зокрема не було встановлено причин порушення потерпілим та його керівниками вимог пунктів 3.1, 3.2, 3.5 Порядку, у матеріалах розслідування відсутня інформація (копії документів) щодо внесення зазначеної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань факту травмування правопорушником працівника міліції, відсутнє пояснення самого ОСОБА_1 стосовно обставин отримання ним тілесних ушкоджень.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 23 квітня 2009 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ; у період з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2021 року проходив службу в Національній поліції України.

Позивач зазначає, що 19 квітня 2021 року медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» позивачу видане свідоцтво про хворобу №209/2 згідно з яким наявне у ОСОБА_1 захворювання, пов`язане з проходженням ним служби в поліції. ОСОБА_1 не придатний до служби у поліції.

Управлінням логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Одеській області направлено лист від 04.06.2021 року №10/992 до завідувача Сектору Державного нагляду за охороною праці МВС України в якому зазначено, що До сектору державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Одеській області 27.05.2021 за вх. № 2184 надійшли матеріали стосовно поліцейського ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо відпрацювання і підтвердження достовірності акту розслідування нещасного випадку, який стався з останнім 14.09.2015, та акту, що свідчить про причини та обставини Його травмування (правильність кваліфікації нещасного випадку).

Згідно наданих матеріалів, розслідування вказаного нещасного випадку проводилось ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346 (далі - Порядок), на підставі чого були складені акти: Н-5* від 02.08.2017, Н-1* від 02.08.2017 № 1.

В ході відпрацювання матеріалів спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 14.09.2015, о 19.30 год., під час переслідування підозрюваних осіб у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_3 які знаходяться на зберіганні в архіві СДНОП УЛМТЗ ГУНП в Одеській області, встановлено, що за вказаним фактом 12.10.2015, на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області від 15.09.2015 № 3208 проводилось службове розслідування, однак, ні в дослідній, ні в результативній частинах не вказано про отримання тілесних ушкоджень інспектором-кінологом штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_1 .

В повідомленні про груповий нещасний випадок, направленому до ВДНОП ДМЗ МВС України 15.09.2015 за вих. № 10/1322 також відсутні відомості про ОСОБА_1 , як особи, яка 14.09.2015 отримала тілесні ушкодження.

На підставі доручення ГУМВС України в Одеській області від 18.09.2015 № 317 було створено комісію зі спеціального розслідування групового нещасного випадку, членами якої опитувались учасники вказаної події, жодний з яких не повідомляв про отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

Останній, в рамках проведення розслідування не опитувався та з будь-якими заявами не звертався. В матеріалах є лише копія рапорта ОСОБА_1 на ім`я командира БМГБОП ГУМВС України в Одеській області полковника міліції Паньківа від 15.09.2015, у якому також відсутня інформація про отримання ним тілесних ушкоджень.

За результатами спеціального розслідування групового нещасного випадку за вищевказаним фактом 05.10.2015 комісією складено акт за формо Н-5*, де у п. 1 (відомості про потерпілих), п. 3 (обставини, за яких став нещасний випадок) та п. 6 (висновок комісії) також не вказано інспектор: кінолога штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 , як особу, яка отримала тілесні ушкодження. Як наслідок, акт за формою Н-1* на ОСОБА_1 не складався.

Вивченням наданих на підтвердження: акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 02.08.2017 та акту про нещасний випадок (у то числі поранення) за формою Н-1* від 02.08.2017 № 1 встановлено, що розслідування проведено всупереч вимогам п.п. 4.1, 4.11, 4.13 розд. Порядку.

Крім того, не опитано ні ОСОБА_1 , ні свідків події, не встановлено механізм отримання ним тілесних ушкоджень, не з`ясовані обстави і причини, що призвели до нещасного випадку, що ставить під сумнів достовірність наданих на затвердження актів.

У зв`язку із вищевикладеним, було направляємо на адресу завідувача Сектору Державного нагляду за охороною праці МВС України копії матеріалів стосовно ОСОБА_1 для розгляду та прийняття остаточного рішення щодо відповідності проведеного розслідування вимогам Порядку.

02.07.2021 року листом Сектору державного нагляду за охороною праці МВС України №29950/21-2021 повідомлено Управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Одеській області, що у Секторі державного нагляду за охороною праці МВС розглянуто лист Управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції України в Одеській області від 04.06.2021 № 10/992 щодо відповідності вимогам Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27 грудня 2002 року № 1346 (далі - Порядок), актів за формами Н-5* від 02.08.2017 та Н-1* №1 від 02.08.2017, складених за результатами розслідування нещасного випадку, який стався 14 вересня 2015 року з інспектором-кінологом штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_1 .

Розслідування вказаного нещасного випадку проведено комісією, утвореною дорученням ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області від 24 липня 2017 року № 3.

За результатами розгляду матеріалів, які надійшли вищевказаним листом, інформуємо, що розслідування цього нещасного випадку організовано з порушенням вимог пункту 4.3 Порядку.

Враховуючи викладене, акти за формами Н-5* від 02.08.2017 та Н-1* №1 від 02.08.2017, складені за результатами розслідування нещасного випадку, який стався 14 вересня 2015 року з інспектором-кінологом штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_1 , підлягають скасуванню.

На виконання вказаної вимоги Сектору державного нагляду за охороною праці МВС України, наказом від 12.12.2022 за №9 голови ліквідаційної комісії управління МВС України в Одеській області акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* від 02.08.2017 та акт за формою Н-1* № 1 від 02.08.2017 про нещасний випадок (у тому числі поранення), складені за фактом отримання тілесних ушкоджень 14.09.2015 інспектором-кінологом штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_1 , на підставі пункту 3.29 розділу ІІІ Порядку розслідування.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задавлені позову, суд першої інстанції зазначив, що за результатами спеціального розслідування групового нещасного випадку за вищевказаним фактом 05.10.2015 комісією складено акт за формо Н-5*, де у п. 1 (відомості про потерпілих), п. 3 (обставини, за яких став нещасний випадок) та п. 6 (висновок комісії) також не вказано інспектор: кінолога штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 , як особу, яка отримала тілесні ушкодження. Як наслідок, акт за формою Н-1* на ОСОБА_1 не складався. Крім того, суд зазначив, що позивач жодним чином не обґрунтовує та не надає відповідних доказів стосовно отримання ним тілесних ушкоджень 14.09.2015 року.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно зі статтею 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

За змістом частини другої статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Стаття 101 Закону № 580-VIII передбачає вичерпні підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

На реалізацію статей 97 - 101 Закону № 580-VIII та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського Кабінет Міністрів України прийняв наказ №4 від 11.01.2016, яким затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є:

1) у разі загибелі (смерті) поліцейського - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

2) у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії;

3) у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Підпунктом 4 пункту 4 розділу І Порядку № 4 передбачено призначення ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 4 встановлено, що ОГД у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію", особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.

Розділ IIІ Порядку №4 регламентує порядок оформлення документів для виплати ОГД.

Відповідно до положень Розділу ІІІ цього Порядку посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги (пункт 2).

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (далі - останнім місцем проходження служби).

У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи (пункт 3).

Пунктом 5 Розділу ІІІ Порядку № 4 передбачено, що для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта (актів) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формами, визначеними МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Згідно пункту 7 Розділу ІІІ Порядку № 4, при прийманні матеріалів особа, що приймає документи зобов`язана перевірити оформлення заяви та поданих до неї документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та іншим документам, що засвідчують особу.

Підрозділи, служби, інші фахівці, зазначені у пункті 1 розділу ІІІ, що беруть участь у формуванні пакета документів для призначення та виплати ОГД, у разі необхідності, для перевірки даних або достовірності інформації, наданих особою, мають право, в установленому порядку звертатися за місцем отримання відповідних документів.

Таким чином, на законодавчому рівні встановлено, що підрозділи, служби, інші фахівці, зазначені у пункті 7 розділу III Порядку № 4, що беруть участь у формуванні пакета документів для призначення та виплати ОГД, у разі необхідності, для перевірки даних або достовірності інформації, наданих особою, мають право, в установленому порядку звертатися за місцем отримання відповідних документів.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував лист сектору державного нагляду за охороною праці МВС України, яким повідомлено що при складанні актів за формою Н-5* і Н-1* № 1 розслідування нещасного випадку порушено вимоги Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 № 1346, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404, а також вимагається у відповідності до пункту 4.3 Порядку скасувати акти за формою за формою Н-5* і Н-1* № 1.

Підпункт 3 пункту 4 Розділу IV Порядку № 4 передбачає, що у разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

В ході відпрацювання матеріалів спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 14.09.2015, о 19.30 год., під час переслідування підозрюваних осіб у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_3 які знаходяться на зберіганні в архіві СДНОП УЛМТЗ ГУНП в Одеській області, встановлено, що за вказаним фактом 12.10.2015, на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області від 15.09.2015 № 3208 проводилось службове розслідування, однак, ні в дослідній, ні в результативній частинах не вказано про отримання тілесних ушкоджень інспектором-кінологом штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_1 .

В повідомленні про груповий нещасний випадок, направленому до ВДНОП ДМЗ МВС України 15.09.2015 за вих. № 10/1322 також відсутні відомості про ОСОБА_1 , як особи, яка 14.09.2015 отримала тілесні ушкодження.

На підставі доручення ГУМВС України в Одеській області від 18.09.2015 № 317 було створено комісію зі спеціального розслідування групового нещасного випадку, членами якої опитувались учасники вказаної події, жодний з яких не повідомляв про отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

Останній, в рамках проведення розслідування не опитувався та з будь-якими заявами не звертався. В матеріалах є лише копія репорта ОСОБА_1 на ім`я командира БМГБОП ГУМВС України в Одеській області полковника міліції Паньківа від 15.09.2015, у якому також відсутня інформація про отримання ним тілесних ушкоджень. У вказаному рапорті також зазначено, що на час прибуття до місця пригоди, де проводились заходи щодо затримання злочинців на 220 км. автодороги «Кіровоград-Платоново» на мікроавтобусі Рено «Трафік» на якому переміщувались співробітники штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області та Тойота «Хайс» на якому переміщувались злочинці були пошкодження від куль. Відповідно рапорту вогнепальна зброя ОСОБА_1 не застосовувалась.

За результатами спеціального розслідування групового нещасного випадку за вищевказаним фактом 05.10.2015 комісією складено акт за формо Н-5*, де у п. 1 (відомості про потерпілих), п. 3 (обставини, за яких став нещасний випадок) та п. 6 (висновок комісії) також не вказано інспектор: кінолога штурмового взводу БМГБОП ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 , як особу, яка отримала тілесні ушкодження. Як наслідок, акт за формою Н-1* на ОСОБА_1 не складався.

В свою чергу, саме допущення вказаних порушень слугували підставою для формування вимоги Сектору державного нагляду за охороною праці МВС України від 02.07.2021 №29950/21-2021 про скасування актів за формою Н-5* і Н-1* № 1, та як наслідок, підставою для прийняття оскаржуваного у даній справі наказу від 12.12.2022 за №9.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що отримання ним тілесних ушкоджень 14.09.2015 року підтверджується завіреними копіями свідоцтва про хворобу №209/2 від 19 квітня 2021 року МВЛК ДУ «ТМО МВС України по Одеській області»; довідок МСЕК 12 ААВ №199708 від 11.05.2021 року; копією висновку службового розслідування від 21.03.2017 року та актів від 02.08.2017 року, які прямо та безпосередньо підтверджують отримання апелянтом 14.09.2015 року тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку у період проходження служби в органах внутрішніх справ України при виконанні службових обов`язків, під час виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх вчинили.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказані докази підтверджують хворобу позивача, однак не доказують, що вона виникла в наслідок отримання апелянтом 14.09.2015 року тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про хворобу №209/2 від 19 квітня 2021 року МВЛК ДУ «ТМО МВС України по Одеській області». Також, в матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували доводи позивача, що він звертався 15.09.2015 року до лікарні та лікувався в 2015, 2016, 2017, 2108, 2019 році - двічі, 2020, 2021 в умовах стаціонара.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач жодним чином не обґрунтовує та не надає відповідних доказів стосовно отримання ним тілесних ушкоджень саме 14.09.2015 року.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного наказу про скасування актів із розслідування нещасного випадку за №9 від 12.12.2022 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року по справі № 420/3176/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький