Справа № 300/4699/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4699/22 пров. № А/857/16461/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення у справі № 300/4699/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів, -

суддя в 1-й інстанції Антоняк Т.М.,

час ухвалення рішення 25.08.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів.

Так, 22.11.2022 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів, передано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Надалі, 19.12.2022 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів.

Ухвалою від 18 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів залишено без руху та надано строк для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали, зокрема щодо оплати судовим збором вимог уточненої позовної заяви від 11.08.2023 року про стягнення з відповідача 12960000 грн та 1000000 грн моральної шкоди (т. 1 а. с. 239-245).

Доненко 18.08.2023 року подав до суду першої інстанції заяву про роз`яснення вказаної вище ухвали судді.

Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду від 18 серпня 2023 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою заявою ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду від 18 серпня 2023 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду від 18 серпня 2023 року.

25.08.2023 року ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення ухвали суду від 18 серпня 2023 року.

За результатами розгляду вищезгаданої заяви, постановлено ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року, якою таку заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в ухвалі від 18 серпня 2023 року не зазначено точну суму судового збору, яку необхідно було сплатити. Зазначає скаржник, що судом не розглянуто питання про звільнення позивача від сплати судового збору. Твердить, що місцевим судом не відображено всіх позовних вимог, а тому хибно розраховано судовий збір.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції виходив з того, що заявник неодноразово звертався із заявами про роз`яснення ухвали суду від 18 серпня 2023 року, які суддею вирішені у встановленому законом порядку, про що постановлені відповідні ухвали, однак 25.08.2023 заявником повторно подано заяву про роз`яснення ухвали суду від 18 серпня 2023 року, відтак, з огляду на ч.3 ст.45 КАС України, така заява повернена заявнику.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

За частиною другою цієї статті суд з урахуванням конкретних обставин справи може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 45 КАС України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 45 КАС України).

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Колегія суддів зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Слід враховувати, що наведений у частині другій статті 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 826/12191/18.

Варто також зазначити, що Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що "право на суд" та "право на доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав. Тобто, реалізація права на суд однією зі сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони.

При цьому ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Крім того, у статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під назвою "Заборона зловживання правами" передбачено, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отже, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, неодноразове подання одного і того самого клопотання щодо тих одних і тих же обставин справи), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню адміністративного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду тощо.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства (пункт 9 частини третьої статті 2 КАС).

Апеляційним судом встановлено, що позивачем вчетверте подано заяву про роз`яснення ухвали судді про залишення позовної заяви без руху від 18 серпня 2023 року.

Колегія суддів зауважує, що подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, може свідчити про зловживання процесуальними правами. При цьому викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше, свідчить про тотожність поданих позивачем заяв.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звернення до суду в четвертий раз із заявою про роз`яснення ухвали судді про залишення позовної заяви без руху від 18 серпня 2023 року, яку (заяву) вже неодноразово було вирішено у справі судом, за відсутності інших для цього підстав, свідчить про недобросовісне користування позивачем своїми процесуальними правами тобто, зловживання такими. Тому, наявні підстави для повернення заяви про роз`яснення судового рішення.

Решта доводів та заперечень, висновків суду не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення у справі № 300/4699/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року.