Справа № 160/24480/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 вересня 2023 року Справа 160/24480/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Центрально-Міський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання ОСОБА_1 грошового атестата (розрахункової книжки), довідки про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед датою звільнення ОСОБА_1 Центрально-Міському районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки в м. Кривий Ріг; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 невідкладно надіслати грошовий атестат (розрахункову книжку), довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед датою звільнення ОСОБА_1 на адресу Центрально-Міського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в м. Кривий Ріг, з урахуванням прийнятого рішення, Дніпропетровським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 160/6525/23 від 29.06.2023 року, (рішення суду набрало законної сили 01.08.2023 року, з 07.09.2023 року знаходиться на стадії виконання), яким визнано бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення з 27.03.2017 року по 27.03.2020 року (за 36 місяців) з обов`язковою індексацією і сплатою до бюджету єдиного податку на соціальне страхування з нарахованих сум, яким також зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з 27.03.2017 року по 27.03.2020 року, (за 36 місяців) з обов`язковою індексацією і сплатою до бюджету єдиного податку на соціальне страхування з нарахованих сум; зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки обчислити вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням часу служби в період з 05.08.1982 року по 16.02.1993 року - в Збройних силах СРСР і України. З 13.02.1995 року по 31.08.2000 року - в МВС України на посадах офіцерського складу. З 29.04.2015 року по 27.03.2020 року - в Збройних Силах України, з яких з 19.09.2015 року по 25.12.2015 року, 30.12.2015 року по 20.02.2016 року, 06.03.2016 року по 18.03.2016 року, 11.05.2016 року по 12.05.2016 року, 29.05.2016 року по 03.08.2016 року, 13.08.2016 року по 29.08.2016 року, 02.09.2016 року по 14.09.2016 року, 19.09.2016 року по 24.10.2016 року - в пільговому обчисленні з розрахунку один місяць за три місяці служби відповідно до п.п. а) п. З Постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та направити документи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції, яка діяли на час звільнення ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути документи ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 28 березня 2020 року відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції, яка діяли на час звільнення ОСОБА_1 .

Згідно з пунктами 3 та 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, суд приходить до висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При цьому, суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що призначає пенсію (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на звернення щодо призначення пенсії за віком.

Водночас, вжиття конструкції "повинен був дізнатись" в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021року у справі №240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 року у справі №816/197/18, від 20.10.2020 року у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 року у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.

У постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19 суд касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії: 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку тощо.

Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

З аналізу позовної заяви та доданих до неї документів, судом встановлено, що позивач звільнився з військової служби 27.03.2020 року. З 28.03.2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В позовній заяві позивач просить, зокрема зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки обчислити вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням часу служби в період з 05.08.1982 року по 16.02.1993 року - в Збройних силах СРСР і України. З 13.02.1995 року по 31.08.2000 року - в МВС України на посадах офіцерського складу. З 29.04.2015 року по 27.03.2020 року - в Збройних Силах України, з яких з 19.09.2015 року по 25.12.2015 року, 30.12.2015 року по 20.02.2016 року, 06.03.2016 року по 18.03.2016 року, 11.05.2016 року по 12.05.2016 року, 29.05.2016 року по 03.08.2016 року, 13.08.2016 року по 29.08.2016 року, 02.09.2016 року по 14.09.2016 року, 19.09.2016 року по 24.10.2016 року - в пільговому обчисленні з розрахунку один місяць за три місяці служби відповідно до п.п. а) п. З Постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та направити документи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції, яка діяли на час звільнення ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути документи ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 28 березня 2020 року відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції, яка діяли на час звільнення ОСОБА_1 .

З позовною заявою позивач звернувся до суду лише 25.09.2023 року, що свідчить про пропуск ним строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо зобов`язання Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки обчислити вислугу років та направити документи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути документи ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 28 березня 2020 року відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зі змісту позовної заяви вбачаються причини та обставини, які слугували зверненню з такими позовними вимогами саме в вересні 2023 року.

Водночас, частиною 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, з урахуванням положень статей 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Отже, суд може поновити строк звернення до суду виключно за заявою позивача.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Наведені норми кореспондуються з приписами частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, позивач не надав суду заяви про визнання поважними причин пропуску строку та поновлення строку звернення до суду.

Частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху.

На підставі викладеного та керуючись статтями 160-161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Центрально-Міський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропущення.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, що звернулася із адміністративним позовом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя С.І. Озерянська