Справа № 522/5685/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/5685/23

Перша інстанція: суддя Чернявська Л.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

представника апелянта адвоката Гарєва Є.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №8 від 13.01.2023 про примусове повернення в країну походження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати Рішення № 8 про примусове повернення в країну походження або в третю країну ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову вказував, що відповідач не перевірив факт наявності сталих родинних відносин Позивача, кровного споріднення, сімейних відносин та постійного місця проживання останнього. Позивач не є особою, яка постійно проживала нелегально на території України. Позивач з моменту приїзду в Україну подавав документи на отримання посвідки на тимчасове проживання, і мав намір продовжити дію посвідки на тимчасове проживання, а згодом отримати посвідку на постійне проживання в Україні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДМС в Одеській області про визнання протиправним, скасування рішення про примусове повернення в країну походження залишена без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що він не мав об`єктивної можливості продовжити дію посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із воєнним станом.

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилається на правомірність оскаржуваного рішення та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що позивач, ОСОБА_1 , є громадянином РФ, який 20.09.2018 легально в`їхав на територію України за паспортним документом громадянина РФ для виїзду за кордон на його ім`я серії НОМЕР_1 терміном дії 13.04.2017 - 13.04.2027 року.

29.01.2019, позивачем зареєстровано місце проживання за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 терміном дії 10.08.2021 - 09.08.2022.

13 січня 2023 року працівниками ГУ ДМС в Одеській області за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса виявлено громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що позивач , порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, документи які б надавали право знаходитись на території України в позивача - відсутні.

13 січня 2023 року порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, що полягає в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009398 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.01.2023 року ПН МОД № 009490 притягнуто до адміністративної відповідальності у розмірі 1700 грн., 00 коп.

13.01.2023 року Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області було прийнято рішення № 8 про примусове повернення в країну походження, стосовно громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено: примусово повернути в країну походження громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 11.02.2023 року включно; позивачу повідомлено про примусове повернення іноземця в країну походження та роз`яснено порядок оскарження даного рішення в судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про примусове повернення позивача, винесене Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області 13.01.2023 року є обґрунтованим, пропорційним, а відтак правомірним та таким, що не підлягає скасування.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із приписами частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

На час прийняття відповідачем рішення від 04 жовтня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов`язано залишити територію України в термін до 02 листопада 2022 року, частиною першою статті 26 Закону №3773-VI передбачалось, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, зокрема, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (…) за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) (…), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №3773-VI в зазначеній редакції передбачалось, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України визначаються статтею 288 КАС України, за частиною першою якої (в редакції на час вирішення судом першої інстанції справи) позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну (…) подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів (…).

Частина перша статті 288 КАС України в чинній на час апеляційного перегляду справи редакції встановлює, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Підставою ухвалення відповідачем рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни є порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме порушення правил перебування іноземців на території України та вимог пунктів 1, 3 статті 9, пункту 1 статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземця та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Частинами першою та третьою статті 9 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої третьої статті 17 Закону № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Положеннями статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI установлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності із частиною першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Обставини за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн визначені ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", зокрема:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (далі Інструкція від 23.04.2012 року № 353/271/150).

Наведені вище положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI кореспондують із приписами вказаної вище Інструкції.

Так, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції від 23.04.2012 року № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції від 23.04.2012 року № 353/271/150 передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

- дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

- затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі - «Порядок №150»).

За правилами пункту 2 вказаного Порядку іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії).

В цьому випадку, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не ініціював питання продовження строку тимчасового перебування на території України, не подав відповідного звернення до органу міграційної служби у встановлений статтею 17 Закону № 3773-VI строк.

Позивач не приводить аргументів в обґрунтування протиправності рішення, яке оскаржується, ним не спростовується факт порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Слід зазначити, що порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уважається, у тому числі, перебування особи на території України без законних на те підстав, яке мало місце у випадку спірних правовідносин.

Порушений позивачем законодавчо установлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач не звертався до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України із відповідною заявою з метою подальшої легалізації перебування на території України.

Окрім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта стосовно ускладнень у виїзді за межі України, які пов`язані із повномасштабним вторгненням РФ на територію України і введенням воєнного стану у зв`язку із цим.

Так, апеляційний суд погоджується щодо таких труднощів на початку вторгнення в Україну, що пов`язано з масштабним відтоком громадян закордон. Водночас, означений аргумент нівелюється загальновідомим фактом чисельного виїзду українців та осіб інших національностей та іноземних громадян, які проживали на території України, закордон з огляду на активні бойові дії.

Так, апелянт вказує, що на момент закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання, він знаходився в м. Херсон в окупації.

Однак, з моменту звільнення міста та переїзду позивача до м. Одеса до моменту здійснення ГУ ДМС в Одеській області перевірки, позивачем не було вчинено жодних дій щодо оформлення документів, які дають право на законних підставах перебувати на території України.

Будь-якими поважними обставинами апелянт обґрунтувати свою позицію не зміг та будь-яких доказів наявності об`єктивних причин, які перешкоджали йому звернутися до міграційного органу з метою легалізації свого перебування на території України, останній не надав.

Апеляційний суд враховує той факт, що апелянт перебуває у шлюбі з громадянкою України, разом з тим, ця обставина жодним чином не стосуються предмету доказування в цій справі, позаяк є доведеним та власне не спростовується апелянтом факт порушення саме апеоянтом законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства внаслідок недбалого ставлення до питання продовження терміну тимчасового перебування в Україні.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 19, 33 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року у справі №522/5685/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 03.10.2023

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький