Справа № 360/2193/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 жовтня 2023 року

Київ

справа № 360/2193/19

адміністративне провадження № К/990/31532/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Васильєвої І.А., Желтобрюх І.Л.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 360/2193/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ АЗОТ» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2023 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Луганській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби на постанову суду апеляційної інстанції у справі, предметом спору у якій було визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.03.2019 Головного управління ДФС у Луганській області в частині нарахування грошових зобов`язань за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5126303,44 грн.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Саме на наявність цього випадку посилається скаржник у касаційній скарзі - суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах:

від 02.10.2018 у справі № 820/1824/17, від 28.10.2019 у справі № 819/1471/13-а, від 23.05.2019 у справі № 806/2699/16, від 17.04.2020 у справі № 806/124/17, від 13.02.2020 у справі № 806/129/17, від 13.08.2021 у справах № 806/46/17, № 806/126/17, № 806/43/17, відповідно до яких пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено обов`язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу. При цьому зміст графи «призначення платежу» у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено приписами наведеної норми;

від 25.11.2022 у справі № 140/1471/19, від 12.07.2022 у справі №П/811/568/17, від 23.12.2021 у справі № 802/1072/17-а, відповідно до яких штрафні санкції згідно з пунктом 127.1 статті 127 ПК України застосовуються саме за фактичну несплату (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. Тобто, відповідальність за порушення, передбачене цією статтею, може мати місце лише у разі, коли платник податків, в тому числі податковий агент, допустив бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто, взагалі не виконав зазначених обов`язків або сплату податку здійснив після виплати доходу за цей період платнику податку.

ГУ ДПС вважає, що відповідно до норм Податкового кодексу України, зазначаючи у платіжних дорученнях про сплату податку на доходи фізичних осіб у ІІ півріччі 2017 року, позивач погашав податковий борг за зобов`язаннями, що задекларовані ним у І півріччі 2017 року. Станом на момент перевірки, податок на доходи фізичних осіб за зобов`язаннями, визначеними у ІІ півріччі 2017 року не було сплачено. Загальна сума несплаченого податку на доходи фізичних осіб за ІІ півріччя 2017 року становить 20515213,77 грн. Саме на цю суму податковим органом збільшено грошові зобов`язання ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ АЗОТ» з ПДФО податковим повідомленням-рішенням від 28.03.2019 № і в цій частині вказане податкове повідомлення-рішення позивачем не оскаржується, з вказаною заборгованістю позивач згоден.

Отже, оскільки перевіркою встановлено наявність несплаченого ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ АЗОТ» податку на доходи фізичних осіб за ІІ півріччя 2017 року у сумі 20515213,77 грн, на яку збільшено податкове зобов`язання позивача в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 28.03.2019 № , то і нарахування штрафних фінансових санкцій у розмірі 25% від вказаної суми (5126303,44 грн) здійснено податковим органом правомірно.

Проаналізувавши зміст постанови апеляційного суду та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині застосованих штрафних санкцій, а його висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним, в тому числі і в тих постановах, на які посилається ГУ ДПС в касаційній скарзі.

Так, предметом спору у цій справі була правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених статтею 127 Податкового кодексу України, за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем у другому півріччі 2017 року виплата заробітної плати та сплата сум ПДФО проводилася одночасно, що підтверджується податковими розрахунками форми 1-ДФ за 3-й, 4-й квартали 2017 року, платіжними дорученнями щодо зарахування коштів на рахунок підприємства для виплати заробітної плати та платіжними дорученнями, що підтверджують одночасну сплату ПДФО саме за період виплати доходу за призначенням платежу, банківськими виписками щодо зарахування заробітної плати/доходу на рахунки працівників, оборотно-сальдовою відомістю. Факт перерахування податковому органу сплачених позивачем за друге півріччя 2017 року платежів ПДФО в рахунок погашення податкового боргу за перше півріччя 2017 року не заперечується сторонами та підтверджено податковими розрахунками форми 1-ДФ за 1-й, 2-й квартали 2017 року, витягами з інтегрованої картки платника податку.

Отже, за позицією суду апеляційної інстанції, позивач не вчиняв порушення, передбаченого статтею 127 Податкового кодексу України, а саме - виплати доходу на користь платника податків без попередньої або одночасної сплати нарахованого та утриманого з цих доходів податку.

Правове питання кваліфікації порушень, за які передбачена відповідальність за статтею 126 ПК України, а за які - за статтею 127 ПК України було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом. Зокрема, постанови Верховного Суду України від 10.11.2015 у справі №813/6793/13-а та від 22.03.2016 у справі №813/6774/13-а, постанови Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №813/5787/15, від 27.03.2018 у справі №П/811/618/17, від 11.09.2018 у справі №805/3649/17-а, від 24.10.2018 у справі №820/2405/16.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №820/11382/15 підтримано правову позицію, викладену у зазначених постановах, про те, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК. Разом з тим несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно зі статтею 127 ПК України.

Верховний Суд дотримується позиції про те, що штрафні санкції згідно з пунктом 127.1 статті 127 ПК застосовуються саме за фактичну несплату (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. Тобто, відповідальність за порушення, передбачене цією статтею, може мати місце лише у разі, коли платник податків, в тому числі податковий агент, допустив бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто, взагалі не виконав зазначених обов`язків або сплату податку здійснив після виплати доходу платнику податку.

У касаційній скарзі ГУ ДПС доводить, що сплачені позивачем суми ПДФО зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу з цього податку відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України.

Однак, у постановах від 20.09.2023 у справі № 821/167/18, від 14.01.2021 у справі № 806/132/17, від 07.05.2020 у справі №820/1824/17, від 02.10.2018 у справі №820/1824/17, від 04.04.2018 у справі №815/5491/16 Верховний Суд висловив правову позицію, що у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 ПК України та у випадку несвоєчасного погашення якої, контролюючий орган нараховує штраф у розмірах, установлених статтею 126 ПК України у залежності від терміну затримки. Тобто у випадку, коли ПДФО було перераховано до бюджету одночасно з виплатою доходу, а податковий орган, в силу пункту 87.9 статті 87 ПК, зарахував сплачену суму податку на погашення податкового боргу з цього податку за попередні звітні (податкові) періоди, то штрафні санкції, встановлені статтею 127 ПК, не застосовуються, оскільки податковий агент фактично вчинив дію, що передбачена законом, - нарахував, утримав і перерахував до бюджету податок з виплаченого доходу.

Встановивши, що у цій справі виплата заробітної плати та сплата сум ПДФО у другому півріччі 2017 року проводилася одночасно, тобто відсутній факт неутримання позивачем податку при виплаті доходу (заробітної плати), що могло б бути підставою для притягнення до відповідальності на підставі пункту 127.1 статті 127 ПК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Такі висновки апеляційного суду відповідають усталеній практиці Верховного Суду з питання застосування пункту 87.9 статті 87 ПК України, статей 126 і 127 ПК України (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) у подібних правовідносинах.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 25.11.2022 у справі № 140/1471/19, від 12.07.2022 у справі №П/811/568/17, від 23.12.2021 у справі № 802/1072/17-а колегія суддів вважає незмістовними, адже у таких справах відсутні встановлені обставини як одночасної виплати платником податків доходу разом з ПДФО, так і перенаправлення контролюючим органом відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України сплачених коштів з ПДФО у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Луганській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 360/2193/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ АЗОТ» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон І.А. Васильєва І.Л. Желтобрюх