Справа № П/320/491/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/491/20 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Текссол-С" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Текссол-С" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 19.07.2019 №UA125110/2019/110054/2.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на порушення процесуальних норм ст.242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не враховано доводи та аргументи митного органу, що підтверджують правомірність прийняття рішення про коригування митної вартості, зокрема, щодо обґрунтованості митної вартості оцінюваного товару.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 12.10.2012 між Dawood Exports (Pvt) Ltd., компанією, зареєстрованою в Ісламській Республіці Пакистан, (далі - продавець), та ТОВ "Текссол-С" (далі - покупець) був укладений контракт №1012/12 (далі - контракт), відповідно до якого продавець, зокрема продає позивачу тканини власного виробництва.

11.10.2016 продавець та позивач уклали додаткову угоду №1012/12/4 до контракту, якою, зокрема продовжили строк дії контракту до 31.12.2017.

29.12.2017 продавець та позивач уклали додаткову угоду №1012/12/10 до контракту, якою, зокрема продовжили строк дії контракту до 31.12.2019.

29.04.2019 продавець та позивач уклали додаткову угоду №376 до контракту (далі - додаткова угода), відповідно до пункту 1 якої продавець поставив позивачу, а позивач прийняв наступну тканину виробництва Ісламської Республіки Пакистан (далі - товар): тканину вибивну полікотон (52% поліестер та 48% бавовна), 76х68/30х30, завширшки 220 см, в кількості 24744 кг, 93310 погонних метрів, за ціною 3,558131 долари США за 1 (один) кг.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1 та 4 додаткової угоди товар відвантажується морським контейнером на умовах CFR м. м. Чорноморськ, Україна (Incoterms 2000).

Вантажовідправником товару є Zafar Fabrics (Pvt) Limited.

Загальна вартість товару за інвойсом №ZFL/7350/19, який виставить до сплати продавець відповідно до додаткової угоди, складає 88042,40 доларів США.

Оплата здійснюється позивачем протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад позивача. Валютою платежу є долар США. Усі витрати, пов`язані з банківським переказом за поставку товару, несе позивач.

24.04.2019 продавець на виконання пункту 3.1 додаткової угоди виставив позивачу до сплати інвойс №ZFL/7350/19 на загальну суму 88042,40 доларів США.

10.07.2019 позивач з метою митного оформлення товару подав додаткову митну декларацію ІМ40DT №UA125110/2019/412798, в якій задекларував товар наступним чином: тканина полікотон (p/c) змішана, з вмістом штапельних волокон поліефіру 52,4±0,1% та бавовни 44,1±0,1%, та штучних штапельних волокон віскози 3,5±0,1%, полотняного переплетення, вибивна, поверхнева щільність 114±1 г/м2, завширшки 220 см, без покриття, без просочення, 93 310 погонних метрів, 205 282 м2, країна виробництва: PK, виробник: Dawood Exports (Pvt) Ltd.

Відповідно до змісту додаткової митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/412798 від 10 липня 2019 року позивач, ураховуючи ціну поставленого товару згідно з комерційним інвойсом №ZFL/7350/19 від 24 квітня 2019 року, заявив митну вартість товару в розмірі 88 042,40 долари США, що становить 2 341 551,11 грн., нарахування платежів: мито 0% - 0,00 грн., ПДВ 20% - 468 310,22 грн.

Митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом - за ціною договору щодо товару, який імпортується (вартість операції).

Крім додаткової митної декларації №UA125110/2019/412798 від 10 липня 2019 року позивач надав відповідачу, зокрема такі документи на підтвердження заявленої митної вартості товару:

1) контракт №1012/12 від 12 жовтня 2012 року, укладений між Dawood Exports (Pvt) Ltd. (Ісламська Республіка Пакистан) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (покупець);

2) додаткова угода №1012/12/10 від 29 грудня 2017 року до контракту №1012/12 від 12 жовтня 2012 року

3) додаткова угода №376 від 23 квітня 2019 року до контракту №1012/12 від 12 жовтня 2012 року;

4) комерційний інвойс №ZFL/7350/19 від 24 квітня 2019 року;

5) пакувальний лист (Packing list) від 24 квітня 2019 року;

6) коносамент (Bill of lading) №MAEU968726733 від 29 квітня 2019 року;

7) міжнародну товарно-транспортну накладну №А0965803 від 06 червня 2019 року;

8) сертифікат про походження товару №PTEA/CO/19-07390 від 30 квітня 2019 року;

9) акт Одеської митниці Держмитслужби про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500120/2019/000751 від 06 червня 2019 року;

10) прайс-лист (Price list);

11) акт про взяття проб (зразків) товарів №42 від 06 червня 2019 року, звіт про зважування від 06 червня 2019 року.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в додатковій митній декларації ІМ40ДЕ №UA125110/2019/412798 від 10.07.2019 митної вартості товару, митний орган направив позивачеві запит, в якому зазначив, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом із митною декларацією документів встановлено, що документи надані не в повному обсязі, містять розбіжності, не підтверджують відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та документи не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів.

Посилаючись на положення частин другої та третьої статті 53, статей 54, 57 МК України, митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листом №1907/19-01 від 19 липня 2019 року позивач надіслав митному органу такі додаткові документи: додаткові угоди №№1012/2N від 24березня 2014 року, 1012/12/4 від 11 жовтня 2016 року та 1012/12/10 від 29 грудня 2017 року до контракту, прибуткову накладну №ТЕК-000094 від 10 червня 2019 року, додаткову митну декларацію ІМ40ДТ №125110/2019/401506 від 08 лютого 2019 року, інвойс №КВТ-786/425/18 від 05 листопада 2018 року, видаткову накладну №ТЕК-000064 від 18 лютого 2019 року, податкову накладну №64 від 18 лютого 2019 року, видаткову накладну №ТЕК-000075 від 25 лютого 2019 року, податкову накладну №75 від 25 лютого 2019 року. Натомість, розглянуті подані позивачем документи, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110054/2 від 19 липня 2019 року скоригував заявлену позивачем митну вартість товарів у додатковій митній декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/412798 від 10 липня 2019 року, збільшивши її для товару 1 - до 91 453,13 доларів США.

За результатами опрацювання наданих до митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів за додатковою митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/412798 від 10 липня 2019 року митним органом прийнято спірне рішення від 19.07.2019 №UA125110/2019/110054/2, оскільки встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) в інвойсі №ZFL/7350/19 від 24 квітня 2019 року вказано, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, нереалізованим в період попиту або таким, що не відповідає певним якісним вимогам, що в свою чергу впливає на ціну товару. Інші документи в підтвердження того факту, що товар є стоковим відсутні; 2) встановлено, що пункт 4 контракту №1012/12 від 12 жовтня 2012 року передбачає оплату за товар протягом 25 календарних днів з дати оформлення коносаменту. Коносамент №MAEU968726733 складено 28 квітня 2019 року, але в графі 44 дата коносамента зазначена 29 квітня 2019 року. Пункт 3 контракту №1012/12 від 12 жовтня 2012 року передбачає оплату за товар протягом 30 днів з дати оформлення інвойса. Інвойс №ZFL/7350/19 складено 24 квітня 2019 року. В інвойсі умови та термін оплати за товар не визначені. У додатковій угоді №376 від 23 квітня 2019 року оплата здійснюється протягом 30 календарних днів після поставки товару на склад позивача. При цьому не передбачено яким чином здійснюється початок строку оплати за товар; 3) наданий прайс-лист на сток 2019 року не містить даних щодо дати видачі документу (в графі 44 МД зазначено дату 24 квітня 2019 року, що не відповідає хронологічно додатковій угоді №376 від 23 квітня 2019 року до контракту, терміну дії та містить спрямовану пропозицію, оскільки умови поставки зазначені як CІF Odessa; 4) відповідно до пункту 2.1 додаткової угоди №376 від 23 квітня 2019 до контракту №1012/12 від 12 жовтня 2012 року поставка товарів здійснюється на умовах CIF Одеса відповідно до Incoterms 2000, однак з 01 січня 2011 року Міжнародною торговою палатою введені в дію прийняті нею Правила використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Incoterms 2010; 5) в інвойсі №ZFL/7350/19 від 24 квітня 2019 року зазначено коносамент, який був виставлений тільки 29 квітня 2019 року, тобто пізніше дати складання інвойса, що ставить під сумнів достовірність наданих документів; 6) відправником товару є Zafar Fabrics (Pvt) Limited, проте до митного оформлення не надано документи з третіми особами, пов`язані з договором про поставку товару, митна вартість яких визначається; 7) згідно з умовами договору товар постачається на умовах поставки CIF Одеса, що передбачають страхування товару. Згідно з частиною другою статті 53 МК України якщо страхування здійснювалося, надаються страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. До митного оформлення вищевказані документи не надано.

Рішення про коригування містить висновок відповідача, що з поданих позивачем документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товару - за ціною товару. У зв`язку з цим відповідач застосовує резервний метод.

У зв`язку із прийняттям рішення про коригування відповідач також виніс Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125110/2019/00273 від 19 липня 2019 року.

24.07.2023 позивач, метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ40ДT №UA125110/2019/413886 від 17.10.2019 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 18142,17 грн.

Позивач, не погоджуючись зі спірним рішенням 19.07.2019 №UA125110/2019/110054/2 та зазначаючи, що ним подано відповідачу всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, зокрема, надано повну та достовірну інформацію щодо вартості перевезення поданого до митного оформлення товару, а відповідачем в свою чергу, не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості заявленого до декларування товару, на підставі поданих документів, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано усі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту. В свою чергу, з рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110054/2 від 19 липня 2019 року вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтями 57, 58 МК України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що митним органом митна вартість товарів визначалась шляхом послідовного використання методів та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки на думку митного органу неможливе застосування інших методів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, відповідач не обґрунтував та не довів неможливості визначення митної вартості за ціною контракту та неможливості її визначення за жодним методом, що передує резервному.

Так, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом.

У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Так, судом досліджено надані позивачем відповідачу та до матеріалів справи контракт, додаткову угоду №10 від 29.12.2017 до контракту, додаткову угоду № 376 від 23.04.2019, в пункті 3.1 якої є посилання на інвойс №ZFL/7350/19, та сам інвойс №|ZFL/7350/19 від 24.04.2019, зі змісту яких вбачається, що товар постачався продавцем позивачу на умовах CFR м. Чорноморськ, Україна, а сама вартість товару в розмірі 88042,40 доларів США відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в графах 20, 22 та 42 митної декларації ІМ40ДЕ №UA125110/2019/412798 від 10.07.2019.

Не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що позивачем не доведено приналежності товару до стокового, оскільки сторони угоди чітко визначилися, що товар є стоковим. Аналогічні дані містить і сам інвойс № ZFR/7350/19 від 24.04.2019, виставлений продавцем.

Також колегія суддів звертає увагу, що контролюючий орган визначає митну вартість товару виходячи з ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за ввезені товари, на підставі наданих декларантом на її підтвердження документів, а також перевіряє правильність визначення імпортером коду товару за УКТ ЗЕД, оскільки від цього залежить ставка відповідних митних платежів, але при цьому, віднесення такого товару до певного виду (стокового або іншого) здійснюється виробником (продавцем), а не митницею, і саме по собі не впливає на його митну вартість.

Крім того, у розділі XI (групи 50-63) «Текстильні матеріали та текстильні вироби» УКТ ЗЕД відсутня така кваліфікуюча ознака товару як «сток», «стоковий товар», що могло б вплинути на ставки мита на такий товар у залежності від правильності його класифікації. Не містять також жодних роз`яснень щодо понять «сток», «стоковий товар» і Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 № 401, а також Митний кодекс України.

Тож, наведені твердження митного органу, що стали однією з підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару та викладені також в апеляційній скарзі відповідача, є необґрунтованими та не підтверджують безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між визначенням товару як стокового або ні та ставкою митних платежів або його митною вартістю.

Суд також відхиляє доводи апелянта, що з наданих позивачем документів до митного оформлення спірного товару неможливо встановити умови оплати за такий товар, оскільки відповідно до пункту 1 додаткової угоди 1012/12/2N оплата за товар згідно з інвойсом здійснюється відповідно до пункту 3 контракту, який, у свою чергу, передбачає, що ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування і доставки. Загальна вартість контракту складає 100000000,00 доларів США і є незмінною, а оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня оформлення інвойсу, якщо інше не передбачено даним контрактом.

Додаткова угода, на підставі якої безпосередньо здійснювалась поставка товару, є невід`ємною частиною контракту. При цьому так як контракт передбачає можливість продавця та позивача узгодити інші умови оплати, то застосовуватися в спірному випадку повинні положення додаткової угоди, пункт 4 якої передбачає, що інвойс оплачується протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад позивача.

Суд відхиляє доводи апелянта і про те, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення № UA125110/2019/110054/2 від 19.07.2019 було те, що позивач не надав відповідачу страхових документів, адже спірний товар постачався на умовах поставки CFR м. Чорноморськ, Україна, які не передбачають обов`язку ані продавця ані позивача страхувати товар.

Також, розбіжність у датах коносамента та інвойсу жодним чином не впливає на числове значення заявленої митної вартості, оскільки відповідно до Конвенції ООН про морські перевезення вантажів 1978 року (Гамбурзькі правила), «коносамент» - документ, який підтверджує договір морського перевезення та прийом чи навантаження вантажу перевізником відповідно до якого перевізник зобов`язується здати вантаж проти цього документа. Положення вказаної Конвенції не містять будь-яких застережень щодо відповідності дати коносамента даті інвойсу, а фактична передача товару перевізнику може відрізнятись від дати інвойсу. З інвойсу від 24.04.2019 №ZFL/7350/19 вбачається посилання лише на номер коносаменту - №MAEU968726733. За загальноприйнятими правилами, фрахтування транспорту здійснюється завчасно і перевізник зобов`язаний повідомити замовнику інформацію щодо ідентифікаційних даних транспортних засобів, номерів транспортних документів, оскільки такі дані повинні міститись в товаросупровідних документах, які формуються відправником вантажу. Як правило, такі дані повідомляються перевізником вантажовідправнику наперед.

Також, не є розбіжністю посилання в додатковій угоді від 23.04.2019 №376 до зовнішньоекономічного контракту на номер інвойсу - №№ZFL/7350/19. Цілком логічною, на думку колегії суддів, є та обставина, що дата укладення між позивачем та продавцем товару додаткової угоди до зовнішньоекономічного контракту передує даті видачі інвойсу. Суб`єкту господарювання не забороняється здійснювати ведення внутрішнього документообігу в частині присвоєння реєстраційних номерів документам за власними стандартами, що можуть передбачати резервування реєстраційних номерів документів наперед.

Ненадання позивачем відкоригованого прайс-листа, витребувані ним копію митної декларації країни відправлення й висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини не можуть бути підставою для проведення коригування, оскільки ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці, в силу частини третьої статті 53 МК України, виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

На переконання колегії суддів, ненадання усіх запитуваних митним органом документів, зокрема тих, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Суд також критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих ТОВ «Текссол-С», адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: договором, додатком, інвойсами та не викликають у суду сумнів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110054/2 від 19.07.2019 є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко