Справа № 520/1163/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 520/1163/22

адміністративне провадження № К/990/31508/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №520/1163/22 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу», грошової компенсації за невикористану основну відпустку та невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби;

- визнати протиправними дії відповідача в частині порушення установленого законодавством порядку розрахунку кількості днів невикористаної позивачем при звільненні основної відпустки за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року та щорічної додаткової відпустки за стаж державної служби;

- стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» у розмірі 12245,53грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з розрахунку середньої заробітної плати позивача за день у розмірі 345,72 грн, починаючи з 28 вересня 2020 року по дату повного розрахунку;

- зобов`язати відповідача перерахувати кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року;

- зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року;

- зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну додаткову відпустку у кількості 15 днів за стаж державної служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» грошової компенсації за невикористану основну відпустку та невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби;

- визнано протиправними дії відповідача в частині порушення встановленого законодавством порядку розрахунку кількості днів невикористаної позивачем при звільненні основної відпустки за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року та щорічної додаткової відпустки за стаж державної служби;

- стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» у розмірі 12245,53 грн;

- стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з розрахунку середньої заробітної плати позивача за день у розмірі 345,72 грн, починаючи з 28 вересня 2020 року по дату повного розрахунку;

- зобов`язано відповідача перерахувати кількість днів невикористаної позивачем щорічної основної відпустки за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року;

- зобов`язано відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року;

- зобов`язано відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну додаткову відпустку у кількості 15 днів за стаж державної служби;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині: визнання протиправними дій відповідача щодо порушення встановленого законодавством порядку розрахунку кількості днів невикористаної позивачем при звільненні основної відпустки за період роботи з 19 серпня 2020 року по 28 вересня 2020 року; стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні з розрахунку середньої заробітної плати позивача за день у розмірі 345,72 грн, починаючи з 28 вересня 2020 року по дату повного розрахунку; зобов`язання відповідача перерахувати кількість днів невикористаної щорічної основної відпустку за період роботи з 19 серпня 2020 року по 28 вересня 2020 року; зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 19 серпня 2020 року по 28 вересня 2020 року, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалами Верховного Суду від 28 липня 2023 року та від 29 серпня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №520/1163/22 були повернуті на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

15 вересня 2023 року до Суду вчергове надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №520/1163/22.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 17 березня 2021 року у справі №523/9459/16-а, від 27 липня 2022 року у справі №420/8088/21, від 23 грудня 2020 року у справі №805/3641/17-а, від 08 квітня 2020 року у справі №569/7584/18, від 21 вересня 2020 року у справі №225/5266/18, від 30 листопада 2020 року у справі 480/3105/19, від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18 та у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 3 серпня 2020 року у справі № 808/610/18, від 10 вересня 2020 року у справі №420/5772/18, від 06 жовтня 2020 року у справі №804/958/17, від 10 жовтня 2020 року у справі №804/958/17, від 03 грудня 2020 року у справі №805/2173/16-а, від 30 грудня 2020 року у справі №805/4361/17-а, від 22 січня 2020 року у справі №2а-15057/09/2670 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі 821/1083/17, від 13 травня 2020 року у справі 810/451/17.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не систематизовано, який висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування конкретної норми права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми, а також не обґрунтовано, що ця правова позиція Верховного Суду зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №520/1163/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська