Справа № 200/3054/23
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Справа№200/3054/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бєломєстнова О.Ю. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

28.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті, Костянтинівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків), Головного управління Державної Казначейської служби України у м.Києві, у якому просить:

- скасувати постанову Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА № 00002902 від 19.12.2022 року;

- скасувати постанову державного виконавця Костянтинівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків) Колосової К.О. про відкриття виконавчого провадження №71138616 від 24.02.2023 року як незаконну;

- зобов`язати Головне управління Державної Казначейської служби України у м.Києві здійснити повернення грошових коштів оплачених позивачем в межах примусового стягнення за виконавчим провадженням №71138616 від 24.02.2023 року відповідно до фіскального чеку від 07.06.2023 року у розмірі 37 212,80 грн.

Ухвалою суду від 30.06.2023 року позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви та визначений спосіб цього.

Заявою від 06.07.2023 позивач уточнила позовні вимоги в частині назви відповідача та просила скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АА №00002902 від 19.12.2022р.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Визнано поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду.

Крім того, вказаною ухвалою позовні вимоги роз`єднано. Залишено в провадженні суду в адміністративній справі № 200/3054/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АА №00002902 від 19.12.2022р.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог представник позивача в позовній заяві зауважила на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки вона не є автомобільним перевізником (не здійснює діяльності, пов`язаної із перевезенням вантажів). Транспортний засіб марки Mercedes-Benz 1835, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач, був переданий ФОП ОСОБА_2 за договором позички транспортного засобу № 1-05/09/22. На момент вчинення адміністративного правопорушення саме ФОП ОСОБА_2 за допомогою даного транспортного засобу здійснював перевезення вантажів. Згідно договору позички транспортного засобу № 1-05/09/22 від 05.09.2022 року саме на ФОП ОСОБА_2 покладено обов`язок зареєструвати право користування у відповідному сервісному центрі (п. 6.1.6. договору позички транспортного засобу).

З посиланням на Порядок внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу, що затверджений постановою КМУ від 14.11.2018 №1197 позивач вказує, що належним користувачем, який підлягає притягненню до відповідальності відповідно до статті 14-2 КУпАП вважається ФОП ОСОБА_2 , у той час як в діях власника вантажівки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Крім того, вказує на невідповідність спірної постанови вимогам законодавства в частині реквізитів, які мають бути у ній зазначені, зокрема відсутність інформації про смугу руху, напрямок руху, категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, його повної маси, ширини, висоти, довжини.

Також позивач вважає, що у постанові зазначені відомості лише щодо маси перевищення вагової норми та її відсотку, без відповідного обрахування; не доведено чи врахована похибка при винесенні постанови; не наведено розрахунку перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Позивач вказує на відсутність доказів щодо вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача та доказів перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів.

З урахуванням цього вважає, що у визначеному законом порядку орган (посадова особа) не отримав доказів, на підставі яких може бути встановлена наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для її скасування.

11.09.2023 року відповідач надав пояснення по справі, у яких зазначив, що предметом позову є скасування постанови суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі. Дана справа предметно не підсудна Донецькому окружному адміністративному суду та має розглядатися місцевим загальним судом як адміністративним, з урахуванням вимог територіальної підсудності, встановленої ст.ст. 25-26 КАС України.

Також зазначає про про пропущення позивачем 10-денного строку звернення до суду, встановленого ст. 286 КАС України. Так, оскаржувана постанова винесена 19.12.2022 та направлена на адресу позивача 20.12.2022, однак лист повернуто за закінченням терміну зберігання. З посиланням на ст. 279-5 КУпАП, згідно з якою у разі невручення постанови адресату днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову, відповідач наполягає на тому, що при поданні позовної заяви 28.06.2023 року строк звернення до суду позивачем був пропущений.

Зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилається на те, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачену ч.ч. 2-3 ст. 132-1 КУпАП, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу.

Відповідно до постанов КМ України від 14 листопада 2018 р. № 1197 та від 27 грудня 2019 р. № 1174 внесенню до Єдиного державного реєстру транспортних засобів підлягають власники транспортних засобів (фізичні та юридичні особи) або належні користувачі транспортних засобів, які несуть відповідальність за правилами статті 14-3, частини другої статті 132-1 КУпАП лише у випадку такого їх внесення до реєстру. Саме відомості про належного користувача (або власника у разі відсутності таких відомостей) надаються уповноваженій посадовій особі відповідача при розгляді нею справи про адміністративне правопорушення відповідними органами на її запит.

Оскільки ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Mercedes-Benz 1835, д.н.з. НОМЕР_1 , а станом на момент винесення оскаржуваної постанови до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не було внесено відомості про належного користувача цього транспортного засобу (зокрема, ФОП ОСОБА_2 ), на думку представника відповідача саме ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

По суті порушення зазначив, що згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою від 19.12.2022 серії АА No00002902 загальна маса транспортного засобу склала 23811 кг, тобто мало місце перевищення нормативних параметрів навантаження на 19 % (1,251 тон), а навантаження на одинарну вісь склало 15426 кг, тобто з перевищенням на 12,6% (1,458 тон).

На підтвердження відповідності засобів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі вимогам чинного законодавства відповідачем надано копію сертифікату перевірки типу, копію сертифікату відповідності, а також копію експертного висновку. Також зауважено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2022 року N412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Відповідач також звертає увагу суду, що порушення було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT). Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10 % щодо визначення загальної маси транспортного засобу та 16 % щодо навантаження на осі.

Враховуючи наведене просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz 1835, державний номерний знак (надалі - д.н.з.) НОМЕР_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

25.10.2022 року о 13:23 год. за адресою: М-06 Київ-Чоп, км 246+008, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті було зафіксовано транспортний засіб марки Mercedes-Benz 1835, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з перевищенням габаритно-вагових параметрів.

19.12.2022 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00002902 від 19.12.2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено не неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Як зазначено в мотивувальній частині вищезазначеної постанови, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 19% (3,43 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон, навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 12,6%, при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Таким чином предметом спору у даній справі є рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За приписами п.1 ч.1 ст. 20 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Водночас, згідно ч.1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Крім того, положеннями ч.1 ст. 172 КАС України також встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КАС України якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Як раніше зазначалося, позивач звернулася до суду з позовними вимогами одночасно до кількох відповідачів - Державної служби України з безпеки на транспорті, Костянтинівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків), Головного управління Державної Казначейської служби України у м.Києві. Заявлені позовні вимоги були пов`язані між собою, оскільки вважалися основними та похідними.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 роз`єднано. Виділено в самостійне провадження вимоги до Костянтинівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків), Головного управління Державної Казначейської служби України у м.Києві. Відповідно до абз.2 ч.6 ст. 172 КАС України розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Крім того, за приписами ч.3 ст. 30 КАС України справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Виходячи з цього, а також відсутності у наведеному у ч.1 ст. 29 КАС України переліку підстав для передачі адміністративної справи на розгляд іншого адміністративного суду підстави, пов`язаної з наслідками роз`єднання позовних вимог після відкриття провадження за ними окружним адміністративним судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови серії АА № 00002902 від 19.12.2022 року підлягають розгляду окружним адміністративним судом.

За цих підстав суд не приймає до уваги посилання відповідача на непідсудність даної справи Донецькому окружному адміністративному суду. За тих самих підстав справа розглядається судом з урахуванням положень ст. 286 КАС України, але порядок набрання законної сили рішенням у справі та строки її розгляду визначаються виходячи із загальних положень КАС України, якими суд керувався при відкритті провадження у справі.

Так само, суд не приймає до уваги посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду. Як зазначає відповідач у додаткових поясненнях від 11.09.2023, постанова була надіслана ним 20.12.2022 поштовим відправленням N883, після чого вказаний лист повернуто за закінченням терміну зберігання. Матеріали справи містять копію довідки відділення пошти (ф.20) про повернення вказаного відправлення 30.01.2023 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

У поясненнях від 11.09.2023 відповідач посилається на ч.7 ст.279-5 КУпАП, згідно з якою у разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Проте, дана норма не підлягає застосуванню при визначенні строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки КУпАП не може встановлювати такі строки та правила їх застосування.

Частиною 1 статті 3 КАС України передбачено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

КАС України містить статтю 286, якою встановлюються особливі строки звернення до суду з позовною заявою щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі. Крім того, вказаною статтею передбачена подія, з якої обчислюється встановлений нею строк.

Так, частиною 2. 286 КАС України передбачено, що позовна заява у вказаній категорії справ подається протягом десяти днів з дня вручення відповідного рішення (постанови).

Суд вважає, що дана норма підлягає переважному застосуванню у порівнянні із положеннями ч.7 ст.279-5 КУпАП, оскільки є спеціальною за предметом правового регулювання. Відтак строк звернення до суду підлягає обчисленню з дня вручення постанови позивачу, а не з дня повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла спірну постанову.

При постановленні ухвали від 10.07.2023 року судом встановлено, що 23.06.2023 року був надісланий адвокатський запит до Костянтинівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків), щодо надіслання копій матеріалів виконавчого провадження №71138616, постанови №00002902, що була підставою для відкриття цього виконавчого провадження №71138616, та інших документів.

У відповідь на адвокатський запит 26.06.2023 року від Костянтинівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків) позивачем було отримано матеріали виконавчого провадження, у тому числі копія постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України АА №00002902 від 19.12.2022 року.

Враховуючи це, та керуючись ч.2 ст. 286 КАС України суд вважає, що обчислення 10-денного строку для звернення з позовною заявою починається 26.06.2023, а тому позивачем на момент фактичного звернення до суду (28.06.2023) не пропущений.

Позивач стверджує, що на момент вчинення адміністративного правопорушення законним користувачем транспортного засобу марки Mercedes-Benz 1835, д.н.з. НОМЕР_1 був ФОП ОСОБА_2 , який 25.10.2022 року здійснював вантажне перевезення цим транспортним засобом.

На підтвердження вищевказаних обставин представником позивача надано суду копію договору позички автомобіля № 01-05/09/22 від 05.09.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_2 (користувач), за умовами п. 6.1.6 якого останній був зобов`язаний зареєструвати право користування ТЗ у відповідному СЦ МВС України.

Також, на підтвердження виконання договору позивачем надані акти приймання-передачі транспортного засобу від 05.09.2023 року (підписаний) та 05.09.2022 року (без підписів) та товарно-транспортна накладна №25/10 від 25.10.2022 року. З останньої вбачається, що ОСОБА_2 на автомобілі Mercedes-Benz 1835, д.н.з. НОМЕР_1 здійснював перевезення відвантаженої ним самим солі вагою 6500 кг за замовленням ФОП ОСОБА_3 .

У свою чергу відповідач надав суду сертифікат перевірки типу № UA.TR. 001 76-20 Rev.1 від 17.06.2021 (чинний до 16.06.2030 року), сертифікат відповідності № UA.TR.001 35 219-21 від 17.06.2021 приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі (позначення типу: Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM), підсистема вагового контролю транспортних засобів).

Крім того, Державною службою України з безпеки на транспорті була надана копія інформаційної картки ГВК з якої вбачається, що 25.10.2022 року о 13:23 год. за адресою: М-06 Київ-Чоп, км 246+009 було зафіксовано транспортний засіб марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , з вагою/габаритом 23.811 кг

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступних висновків.

Згідно підпунктами 15, 29 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (надалі ПДР).

Згідно із пунктом 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: б) фактичної маси для двовісного автомобіля по автомобільним дорогам державного значення - 18 тон; в) навантаження на одинарну вісь -11,5 тон.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 No 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними

Згідно пункту 4 цих Правил рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Наведеними нормами законодавства встановлені вагові параметри, які мають дотримуватися усіма учасниками дорожнього руху, та допустимі відхилення при їх визначенні, за межами яких наступає передбачена законом відповідальність.

Зі спірної постанови вбачається, що 25.10.2022 року о 13:23 год. за адресою: М-06 Київ-Чоп, км 246+009 було зафіксовано рух транспортного засобу марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , з наступними ваговими параметрами: кількість вісей - 2 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 5400 мм; навантаження на вісь 1 - 8385 кг; 2 - 15426 кг; загальна маса - 23811 кг.

У поясненнях від 11.09.2023 відповідач навів формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами: *% перевищення = ((Xфакт ? Xнорм ? похибка пристрою)/Xнорм)*100% Xфакт фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Xнорм нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху.

За цією формулою виконаний розрахунок відсоткового перевищення загальної маси: (23811 - 18000 - 10%*23811)/18000)*100% = 19 %, та розрахунок відсоткового перевищення навантаження на одинарну вісь: (15426 - 11500 - 16%*15426)/11500)*100% = 12,6 %.

З цього слідує, що відповідачем при встановленні складу адміністративного правопорушення врахована похибка 10%, та використані фактичні результати вимірювань, що спростовує відповідні твердження позивача.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність у спірній постанові інформації про смугу руху, напрямок руху, категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу, його ширину, висоту, довжину, оскільки таке не впливає на правомірність застосування штрафу, не стосується конкретного складу адміністративного правопорушення, встановленого відповідачем.

Так, відповідно до ч.2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частинами другою і третьою статті 132-11 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу.

З цього слідує, що суб`єктом відповідальності за встановлене відповідачем правопорушення при відсутності у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів даних про належного користувача є фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб (відповідальна особа).

Зі змісту заяв по суті справи вбачається, що сторонами визнається відсутність реєстрації у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 як належного користувача вантажного автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 . Відтак відповідальність за вказане вище правопорушення покладається на відповідальну особу, якою у даному випадку є позивач.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Згідно статті 279-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

- така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги статті 297-7 КУпАП позивачем дотримані не були. Тому у відповідача були відсутні законні підстави для звільнення позивача від відповідальності, передбаченої ст. 132-1 КУпАП.

На користь цього висновку сідчить аналіз механізму фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, який визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі Порядок № 1174).

Відповідно до пунктів 2, 16 цього Порядку посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що належним користувачем автомобіля був ФОП ОСОБА_2 , який має нести відповідальність за спірне адміністративне правопорушення. Відомості про цю особу як належного користувача не були внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а тому в силу перелічених вище положень законодавства він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Посилання позивача на п.6.1.6 договору позички автомобіля № 01-05/09/22 від 05.09.2022 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний зареєструвати право користування ТЗ у відповідному СЦ МВС України, суд також не приймає до уваги.

Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 р. № 1197 та у подальшому змінений постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2022 р. № 1145 передбачає можливість внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача за спільною заявою фізичних осіб - належного користувача та власника транспортного засобу.

Відносини щодо надання адміністративних послуг не регулюються цивільним законодавством (ст. 1 Цивільного кодексу України), а тому право власника ініціювати внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача не може бути врегульовано договором.

Крім того, порушення користувачем зобов`язань за договором позички тягне правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України (у тому числі відшкодування збитків та моральної шкоди), лише для його сторін.

Як вже зазначалося, адміністративну відповідальність за порушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у відповідності до ст. 14-3 КУпАП може нести відповідальна особа (власник) або належний користувач транспортного засобу. Останній вважається суб`єктом правопорушення лише у разі наявності відомостей про нього у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

За відсутності таких відомостей адміністративний штраф накладається на відповідальну особу, оскільки вона не проявила належної обачності у відносинах користування належного їй майна та не забезпечила вчинення достатніх дій для запобігання цьому. Таке не може вважатися покладенням відповідальності на особу без її вини, а також супроводжується правом останньої вимагати відшкодування завданих збитків з винної особи.

Зазначений механізм притягнення до відповідальності відрізняється від адміністративно-господарських санкцій, які передбачені Законом України Про автомобільний транспорт. При фіксації порушення в автоматичному режимі у контролюючого органу відсутня можливість з`ясування належного користувача з інших джерел, ніж Єдиний державний реєстр транспортних засобів. Відтак одержання відповідачем пояснень водія, товарно-транспортних накладних, договорів або інших документів у даному випадку неможливо. З урахуванням цього суд не приймає до уваги правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23.08.2023 року по справі №600/1407/22-а.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00002902 від 19.12.2022 року не допустив порушень законодавства, а тому підстави для скасування постанови відсутні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що на момент прийняття рішення у даній справі на розгляді Конституційного Суду України перебуває справа за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України ч.1 ст.14-3 КУпАП. Заявник звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням перевірити на відповідність Основному Закону України приписи КУпАП, відповідно до яких власник транспортного засобу несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч.2 ст.122-2, ч.2 і ч.3 ст.132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі. Його зверненню передувало рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.01.2023 року по справі №344/14980/22, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2023 року по справі №344/14980/22 рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2023 року залишено без змін.

Враховуючи застосування судом при вирішенні справи за позовом ОСОБА_1 тих самих положень ст. 14-3 КУпАП України, у разі встановлення Конституційним Судом України її неконституційності, рішення у справі може бути переглянуто за виключними обставинами в порядку п.1 ч.5 ст. 361 КАС України.

Судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн. відповідно до ст. 139 КАС України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 139, 193, 242-246, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00002902 від 19.12.2022р - відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04 жовтня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.