Справа № 160/15951/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанов,-
06.07.2023 року представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить
- визнати протиправними дії Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо винесення та пред`явлення до виконання постанови від 14.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 306 741, 73 у ВП №54581437 та постанови від 29.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 2532,71 грн у ВП №54581372;
- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору по ВП №54581437 від 14.08.2018 року та постанову про стягнення виконавчого збору по ВП №554581372 від 29.08.2018 року;
- скасувати постанову про відкриття ВП №57011327 від 15.08.2018 року та постанову про відкриття ВП №57102280 від 19.09.2018 року.
В обгрунтування позовних вимог позивач наголошує, що у зв`язку з тим, що на час, коли виконавчі провадження перебували у провадженні Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) фактичного виконання рішення суду та стягнення заборгованості, передбаченої у виконавчих документах у ході виконавчого провадження не відбулось, виконавчий збір, який обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, не стягується. А тому існування постанов про стягнення виконавчих зборів та постанови про відкриття провадження за цими постановами порушують права та законні інтереси позивача.
У судове засідання 26.09.2023 року представник відповідача не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, тому, зважаючи на належність повідомлення відповідача про розгляд справи, суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджене матеріалами справи.
Протягом встановленого ухвалами суду строку відповідачем не надано матеріали виконавчих проваджень. Тому суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
23.08.2017 року та 30.08.2017 року державними виконавцями Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Горілим К.К. та Бабій Н.В. відкрито виконавчі провадження №54581437 та 54581372 відповідно на підставі виконавчих листів, виданих Жовтневим районним судом м. Дніпро, по справі №201/3821/16-ц від 11.04.2017 року.
Постановами державних виконавців Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Алізаде Г.А. від 29.08.2018 року по ВП №54581372 та Горілого К.К. від 14.08.2018 року по ВП №54581437 повернуто виконавчі документи стягувачу на підставі заяви стягувача без виконання та винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 232,71 грн та 306 741,73 грн відповідно з виконання виконавчих документів (виконавчі листи Жовтневого районного суду м. Дніпро по справі №201/3821/16-ц, виданого 11.04.2017 року.

На підставі вищевказаних постанов державними виконавцями Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Алізаде Г.А. та Ярошенком О.М. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №57011327 від 15.08.2018 року та №57102280 від 19.09.2018 року відповідно.

Вважаючи вищезазначені постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття провадження на їх підставі протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

На час вчинення державним виконавцем дій щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 27.06.2018 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404).

Відповідно до норм ст. 13 Закону №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія».

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа передбачені у ст. 40 Закону України №1404.

Зокрема, згідно з ч. 3 вказаної статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме: постанов від 29.08.2018 року по ВП №54581372 та від 14.08.2018 року по ВП №54581437 про повернення виконавчих документів, останні були повернуті на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ за заявами стягувача.

Таким чином, у відповідності до вимог Закону України №1404-VІІІ, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Однак, суд зазначає, що Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу III Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VIII, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу III Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 22.01.2021 року по справі № 400/4023/19.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону №1403-VІІІ заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20.05.2015 року №276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08.09.2016 року №643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону №1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Матеріалами справи встановлено, що 14.08.2018 року та 29.08.2018 року державні виконавці прийняли постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Державні виконавці не проводили виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчими листами №201/3821/16-ц, виданими Жовтневим районним судом м. Дніпро 11.04.2017 року, а також державні виконавці не стягнули у примусовому порядку суми, зазначені у вказаних виконавчих листах. На підтвердження протилежного відповідачем не надано доказів.

Таким чином, у державних виконавців не було підстав для стягнення виконавчого збору, в тому розмірах, які визначені у спірних постановах, а отже, такі постанови не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII та підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі № 400/4023/19.

З урахуванням того, що підставою для прийняття державними виконавцями постанови про відкриття виконавчого провадження були постанови про стягнення виконавчого збору, які визнані протиправними і скасовані, постанови про відкриття виконавчого провадження також є протиправними і їх належить скасувати.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49005, м. Дніпро, вулиця Писаржевського, б. 1-А, код. ) про визнання дій протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправними дії Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо винесення та пред`явлення до виконання постанови від 14.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 306 741, 73 у ВП №54581437 та постанови від 29.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 232,71 грн у ВП №54581372.

Скасувати постанову Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору по ВП №54581437 від 14.08.2018 року та постанову про стягнення виконавчого збору по ВП №554581372 від 29.08.2018 року.

Визнати протиправними та скасувати постанову Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття ВП №57011327 від 15.08.2018 року та постанову про відкриття ВП №57102280 від 19.09.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко