Справа № 480/4776/23
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2023 року Справа № 480/4776/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4776/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.01.2023 застосувавши пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 21.3-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до її страхового (загального) та пільгового (спеціального) стажу за списком № 1 період роботи з 01 січня 2004 по 31 грудня 2004.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з питанням призначення пенсії за віком на пільгових умовах списку № 1, надавши при цьому відповідний пакет документів. Рішенням від 18.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовило у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та не зарахуванням до пільгового стажу за списком № 1 періоду її роботи з 01 січня 2004 по 31 грудня 2004, а тому право на пенсію набуде при досягненні віку 50 років. Не погоджуючись із таким рішенням позивачка звернулася до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 22.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області надано відзив по суті позовних вимог. У відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_1 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.
Згідно з відомостями у трудовій книжці НОМЕР_1 позивачка у період з 15.11.1999 по 22.02.2005 працювала термістом, зайнятим біля печей на гарячих роботах. Відповідно до довідки АТ "Сумському машинобудівному науково-виробничому об`єднанню" від 16.09.2022 № 25-04-475 в період роботи з 15.11.1999 по 22.02.2005 зазначена посада, була передбачена списком № 1.
Рішенням № 20 від 30.09.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області підтвердило позивачці пільговий стаж по списку № 1, що дорівнює 5 років 03 місяці 09 днів.

В подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було проведено перевірку первинних документів та за результатами перевірки дійшло висновку про необхідність зміни довідки від 16.09.2022 № 25-04-475 за період з 15.11.1999 по 22.02.2005, оскільки період роботи позивачки з 01.01.2004 по 31.12.2004 на посаді, віднесеній до списку 1 не підтверджений наказами "Про результати атестації робочих місць за умови праці".

Відповідно до рішення про відмову у призначення пенсії від 18.01.2023 № 20 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вже не повністю підтверджує стаж по списку № 1, а тільки 4 роки 03 місяці 17 днів приймаючи до уваги акт перевірки № 1800- 0902-1/7542 від 04.11.2022. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

09.01.2023 позивачка звернулась із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, із додатком переліку необхідних документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.01.2023 № 20 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, на пільгових умовах, відповідно до п.1 п.п.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю пенсійного віку 50 років (вік позивачки 48 років 10 місяців) та пільгового стажу за списком № 1.

Не погодившись із таким рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: "на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років у жінок і не менше 20 років страхового стажу, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до вимог пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення моменту внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ). Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2011 по зразковій справі №360/3611/20, зміненому з мотивів та в решті залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Судом встановлено, що на день звернення позивачки із заявою щодо призначення пенсії за віком 09.01.2023, вік позивача складав 48 років.

З огляду на викладене, суд визнає, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки закону.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з відомостями у трудовій книжці НОМЕР_1 позивачка в період з 15.11.1999 по 22.02.2005 працювала термістом, зайнятим біля печей на гарячих роботах.

При цьому, згідно з довідкою АТ "Сумському машинобудівному науково- виробничому об`єднанню" від 16.09.2022 № 25-04-475 в період роботи з 15.11.1999 по 22.02.2005 зазначена посада, була передбачена списком № 1.

Як встановлено судом, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 30.09.2022 № 20 було підтверджено позивачці пільговий стаж по списку № 1, що дорівнює 5 років 03 місяці 09 днів.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було проведено перевірку первинних документів та за результатами перевірки складено акт № 1800-0902-1/7542 від 04.11.2022 де у висновках зазначено, що "довідку від 16.09.2022 № 25-04-475 за період з 15.11.1999 по 22.02.2005 необхідно замінити, оскільки період з 01.01.2004 по 31.12.2004 не підтверджено наказами "Про результати атестації робочих місць за умови праці".

За наслідками розгляду заяви позивачки про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначені пенсії позивачці відповідно до статті 114 Закону № 1058- IV за відсутності необхідного віку 50 років та пільгового стажу.

Суд зазначає, що посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за списком №1 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 у зв`язку з непроведенням атестації робочих місць за умовами праці є необґрунтованими.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді віднесеній до списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. З копії трудової книжки позивачки вбачається, що вона працювала на посаді терміста біля печей на гарячих роботах безперервно з 15.11.1999 по 22.02.2005 (а.с. 18). Тобто і у той період, що відповідач вважає непідтвердженим. При цьому сам факт виконання позивачкою таких робіт не оспорюється, а єдиною підставою неврахування зазначеного періоду є лише непроведення атестації робочого місця. Неналежне виконання роботодавцем обов`язку проведення атестації робочих місць не може позбавляти працівника встановлених законом прав, пільг, компенсацій, тощо.

Виходячи з викладеного, суд вважає підтвердженим факт роботи позивачки на посадах, що віднесені до списку № 1 у період 01.01.2004 по 31.12.2004, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.01.2023 № 20 протиправним та таким, що підлягає скасуванню підлягає скасуванню.

Для відновлення порушеного права позивачки суд вважає необхідним зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 про призначення пенсії застосувавши пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 21.3-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до її страхового (загального) та пільгового (спеціального) стажу за списком № 1 період роботи з 01 січня 2004 по 31 грудня 2004.

На підставі ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Закарпатській області судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 20 від 18.01.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.01.2023 застосувавши пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 21.3-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до її страхового (загального) та пільгового (спеціального) стажу за списком № 1 період роботи з 01 січня 2004 по 31 грудня 2004.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко