Справа № 320/9691/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року № 320/9691/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача Локусти Д.В., представника відповідача Адамишина А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті у ОСОБА_1 , декларації про відмову від громадянства російської федерації;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства російської федерації та документувати її паспортом громадянина України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що нею неодноразово вживались заходи щодо припинення іноземного громадянства Російської Федерації (далі - РФ), однак у зв`язку з незалежних від позивача обставин (карантинні заходи, пов`язані із COVID-19 в Україні, а також введення в Україні воєнного стану, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони РФ) не було можливості отримати документу уповноваженого органу Російської Федерації щодо припинення громадянства РФ. 26.01.2023 позивачем направлено до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області заяву щодо забезпечення можливості подати декларацію про вихід із іноземного громадянства, натомість 16.02.2023 відповідачем протиправно відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем не надано до ЦМІУ ДМС документу уповноваженого органу РФ щодо припинення нею громадянства РФ. Позивач вважає, що відповідач відмовив без будь-якого пояснення щодо відсутності чи доступності інформації, яка могла б свідчити про наявність підстав для подання декларації про відмову від громадянства РФ.

Окрім того, на думку позивача, оскільки відповідачем протиправно відмолено у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації, то належним способом захисту буде зобов`язання відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства РФ.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у визначений чинним законодавством України термін (протягом двох років з моменту реєстрації позивача громадянином України) позивачем не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства РФ. Тому, ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області вважає, що ним не допущено протиправних дій чи бездіяльності щодо позивача.

У черговому судовому засіданні, яке відбулось 21.09.2023, учасники справи підтримали свої вимоги та заперечення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2016 позивач подала Президентові України заяву про прийняття до громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство У країни».

Разом із заявою про прийняття до громадянства України позивачкою подано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України та припинити громадянство (підданство) РФ.

Указом Президента України від 29.08.2018 № 256/2018 позивача прийнято до громадянства України.

15.10.2018 позивача документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_1 від 26.09.2018, терміном дії до 29.08.2020.

08.07.2020 позивача вдруге документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_2 від 06.07.2020, терміном дії до 29.08.2020.

Отже, датою набуття позивачем громадянства України є 29.08.2018, тому позивач протягом двох років з моменту набуття громадянства України мала виконати зобов`язання щодо припинення громадянства РФ, тобто подати ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області або його територіальних підрозділів документи про припинення громадянства РФ до 29.08.2020.

10.02.2023 позивач звернулася до ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області із заявою про прийняття декларації про відмову від громадянства РФ з мотивуванням про наявність у неї незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Листом від 16.02.2023 №Х-231/6/8010-23/8010 4.1/532-23 ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області відмовило позивачу в прийнятті декларації про відмову від громадянства РФ у зв`язку з тим, що позивачем не надано документ уповноваженого органу РФ припинення нею громадянства РФ.

Вважаючи дії ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову громадянства РФ протиправними, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-ІІІ (далі-Закон №2235-ІІІ).

Статтею 9 Закону України «Про громадянство України» встановлені умови прийняття до громадянства України та визначені підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України не допускається.

Умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців);

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) цих держав.

Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які 4 є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства;

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

Ця умова не поширюється на іноземців чи осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки, і на іноземців чи осіб без громадянства, які перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті. Дворічний термін перебування у шлюбі з громадянином України не застосовується до іноземців і осіб без громадянства, яким надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію".

Для осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, а для осіб, які в`їхали в Україну особами без громадянства, - на три роки з моменту в`їзду в Україну.

Для іноземців та осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту набрання чинності контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України;

4) отримання дозволу на імміграцію.

Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, та на іноземців і осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України або які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" (7 серпня 2001 року) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні;

5) володіння державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови;

6) наявність законних джерел існування. Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні.

Положення, передбачені пунктами 3-6 частини другої цієї статті, не поширюються на осіб, які мають визначні заслуги перед Україною, у тому числі на іноземців і осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою, на осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, і на осіб, які отримали посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

До громадянства України не приймається особа, яка: 1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид; 2) засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави; 3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Положення частини п`ятої цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", якщо компетентні органи України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлять, що такі рішення прийняті з політичних мотивів правоохоронними та/або судовими органами держави, яка вчинила акт агресії проти України, або держави, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ч ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» визначено, що декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2016 позивачем підписано зобов`язання про припинення іноземного громадянства РФ протягом двох років з моменту набуття громадянства України. Відповідно до змісту вказаного документа позивач зобов`язалася подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства РФ, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. У разі неотримання нею з незалежних причин документа про припинення громадянства РФ, позивач зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства РФ і повернути національний паспорт громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави.

Указом Президента України від 29.08.2018 № 256/2018 позивача прийнято до громадянства України.

Отже, датою набуття позивачем громадянства України є 29.08.2018, тому позивач протягом двох років з моменту набуття громадянства України мала виконати зобов`язання щодо припинення громадянства РФ, тобто подати ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області або його територіальних підрозділів документи про припинення громадянства РФ до 29.08.2020.

10.02.2023 позивачка звернулася до ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області із заявою про прийняття декларації про відмову від громадянства РФ.

У вказаній заяві позивач зазначила, що нею неодноразово вживались заходи щодо припинення іноземного громадянства РФ, однак у зв`язку з незалежних від позивача обставин вона не отримала документу уповноваженого органу РФ щодо припинення громадянства РФ. Зокрема, позивач зазначила, що зверталась у встановлений законом строк до консульського відділу посольства РФ в Україні із заявою про вихід із громадянства РФ, відповідь на яку вона мала отримати в консульстві 28.03.2020, проте у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, пов`язаних із COVID-19 в Україні, відповідь не отримана. Також позивач зазначала, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану розірвано дипломатичні відносини між Україною та РФ, тому отримати відповідь від РФ про припинення громадянства є неможливим з незалежних від неї причин. Крім того, позивач вказала, що 11.06.2022 зверталась до ДМС України із заяву на оформлення декларації про припинення громадянства РФ, однак відповідь не отримала.

Проте, листом від 16.02.2023 №Х-231/6/8010-23/8010 4.1/532-23 ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області відмовило позивачу в прийнятті декларації про відмову від громадянства РФ у зв`язку з тим, що позивачем не надано документ уповноваженого органу РФ припинення нею громадянства РФ.

Суд, дослідивши рішення ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області (лист від 16.02.2023 №Х-231/6/8010-23/8010 4.1/532-23), зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У цьому контексті суд зазначає, що за своїм змістом рішення ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області про відмову прийняття декларації щодо відмови від громадянства РФ є індивідуально-правовим актом, який повинен відповідати вимогам, встановленим статтею 2 КАС України. Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Суд звертає увагу на те, що у згаданому рішенні не наведені мотиви неврахування чи відхилення зазначених позивачем у заяві від 10.02.2023 причин, за яких вона не змогла отримати документу уповноваженого органу РФ щодо припинення громадянства РФ.

На переконання суду, вказане рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості, прийнято формально, за відсутності фактичних і правових підстав, з огляду на, що відмова відповідача викладена в листі від 16.02.2023 №Х-231/6/8010-23/8010 4.1/532-23 є протиправною та підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Враховуючи те, що повноваження прийняти декларацію про відмову від громадянства російської федерації та документувати її паспортом громадянина України належить до виключної компетенції відповідача, то адміністративний суд позбавлений можливості підміняти інших суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи, що відмова відповідача про прийняття декларації про відмову від громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 №Х-231/6/8010-23/8010 4.1/532-23 від 16.02.2023 скасована, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути вказану декларацію.

Приписами ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, всупереч вказаним положенням Кодексу, відповідач не доказав правомірність свого рішення.

Тож, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими частково, тому його вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується наявною у справі квитанцією № від 21.02.2023.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про прийняття декларації про відмову від громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 №Х-231/6/8010-23/8010 4.1/532-23 від 16.02.2023.

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 .

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 05 жовтня 2023 р.