Справа № 990/239/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №990/239/23

адміністративне провадження № П/990/239/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до держави України в особі Вищої ради правосуддя, Президента України Зеленського В.О., Верховного Суду України, третя особа - Генеральна прокуратура України, про відновлення права на суд та правову допомогу, встановлення юридичних фактів, що мають значення, та зобов`язання вчинити дії, відсторонення від здійснення правосуддя,

УСТАНОВИВ:

29 вересня 2023 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до держави України в особі Вищої ради правосуддя, Президента України Зеленського В.О., Верховного Суду України, третя особа - Генеральна прокуратура України.

Верховний Суд викладатиме позовні вимоги ОСОБА_1 зі збереженням стилістики, але з огляду на те, що вони зазначені російською мовою, викладатиме їх українською мовою, а також через їхній обсяг пропускатиме частину тексту за допомогою умовних позначень (), що ніяким чином не впливатиме на зміст позовних вимог. Отож позивач просить:

1. Визнати факт, що суд не розглянув жодного його позову; визнати, що було порушено його право на суд, право було ілюзорним та теоретичним, суд не захистив його право на достатній життєвий рівень для позивача і його сім`ї, що виключає достатнє харчування, одяг, житло; суд не захистив його право на професійну правничу допомогу, вибір захисника; суд порушив право на вирішення спору судом.

2. Установити факти, що:

1) позивач має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

2) на утриманні батька було дві особи: позивач і його мати;

3) мати позивача не може себе обслуговувати;

4) мати позивача потребує допомоги;

5) позивач не може в подальшому утримувати свою матір, якщо не отримає допомогу по її догляду;

6) суми в розмірі 2520 грн не достатньо для життя, найняття юриста, оплати лікування у м. Києві;

7) немає ніякої безоплатної правової допомоги та центри правової допомоги не надали такої допомоги позивачу на його звернення;

8) суд порушив частини третю, четверту статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і не дав бланків для написання позовів, примушуючи позивача з його пенсії в розмірі 2500 грн купувати папір за 200 грн за пачку, що перевищило 2000 грн на витратні матеріали, тим самим ввів позивача у великі витрати, знаючи що у нього немає грошей навіть на ліки;

9) суд завдав шкоди здоров`ю позивача, тому зобов`язати його купити йому барбовал .

3. Відшкодувати шкоду, завдану судом, а саме потрачений позивачем час, в розмірі 100 000 000 грн .

4. Зобов`язати Президента України вчинити дії щодо захисту передбачених статтею 102 Конституції України прав позивача та подати в Конституційний Суду України позов стосовно роз`яснення, чи відповідає Конституції України установлена статтею 36 «Пенсійного Закону» пенсія у зв`язку з втратою годувальника в частині визначення непрацездатних членів сім`ї: 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років, оскільки це суперечить: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, та статті 75 Сімейного кодексу України: непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи, а також статті 198 Сімейного кодексу України: батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. На думку позивача, наявне обмеження прав інвалідів, батьки яких зобов`язані їх утримувати незалежно від того, чи настала інвалідність до досягнення 18 років, чи після, що протирічить статтям 8, 22, 24 Конституції України .

5. Зобов`язати Верховний Суд України: захистити право позивача на суд, право на правову допомогу, гарантовані державою, шляхом призначення позивачу безоплатного адвоката або представника прокуратури; відповідно до статті 160 КАС України видати бланки для складення правильного позову та надати допомогу щодо його правильного написання.

6. Зобов`язати Вищу раду правосуддя звільнити тих суддів, які раніше приймали неправові рішення за позовами позивача, чим порушили статтю 35 Конституції України.

Так, відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі за цим позовом Верховний Суд ураховує наступне.

За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 КАС України під адміністративним судочинством розуміється діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

У главі 2 розділу І «Загальні положення» КАС України визначені правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, відповідно до яких існує предметна, інстанційна і територіальна юрисдикції (підсудність).

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України, визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Отже, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності чітко визначеного кола суб`єктів владних повноважень, перелік яких не підлягає розширеному тлумаченню.

З огляду на наведені вище положення статей 22, 266 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, з-поміж інших, Президента України, Вищої ради правосуддя. Вимоги до Верховного Суду України, якого позивач визначив одним із відповідачів за цим позовом, не підвідомчі Верховному Суду як суду першої інстанції.

Правила, за яких визначається підсудність справ, у яких однією із сторін є суд або суддя визначені статтею 28 КАС України, відповідно до частини другої якої підсудність справ, у яких однією із сторін є Верховний Суд або суддя цього суду, визначається за загальними правилами підсудності.

За загальним правилом, судами, які вирішують адміністративні справи у першій інстанції, є місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди). І лише у встановлених процесуальним законом випадках певні категорії спорів підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції.

Статтею 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Вищому антикорупційному суду підсудні справи про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

Згідно з абзацом першим частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив свою адресу: АДРЕСА_1 . Указана інформація також міститься в автоматизованої системи документообігу суду.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (набрав чинності 15 грудня 2022 року) установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Отже, вимоги до Верховного Суду України підвідомчі Київському окружному адміністративному суду за підсудністю за місцем проживання позивача.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що позивач об`єднав позовні вимоги як до Президента України, Вищої ради правосуддя, які з урахуванням положень частини четвертої статті 22 КАС України підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, так і до Верховного Суду України, які підсудні Київському окружному адміністративному суду.

За правилами частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас згідно з приписами частини п`ятої статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

За частиною шостою статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів адміністративного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Проте таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Указаному кореспондує припис абзацу другого частини шостої статті 172 КАС України, згідно з яким розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

КАС України імперативно врегульовує питання підсудності адміністративних справ, установлюючи певні категорії справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, що хоч і пов`язані між собою, але їх розгляд віднесено до підсудності інших адміністративних судів як судів першої інстанції.

Ураховуючи, що позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам (частина позивних вимог підсудна Верховному Суду як суду першої інстанції, а інша частина - Київському окружному адміністративному суду) і відсутні законні підстави для їхнього роз`єднання в окремі провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 172 КАС України та наявність правових підстав для повернення цієї позовної заяви позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 9901/8/19, від 27 червня 2019 року у справі № 9901/189/19, від 22 серпня 2019 року у справі № 9901/458/19 та від 30 вересня 2020 року у справі №420/3956/20.

За описаної вище ситуації Верховний Суд уже не вдаватиметься до з`ясування того, чи відповідає позовна заява в частині, яка стосується Президента України, Вищої ради правосуддя, вимогам, установленим статтями 160, 161 КАС України.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Керуючись статтями 22, 169, 172, 243, 248, 256, 295 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до держави України в особі Вищої ради правосуддя, Президента України Зеленського В.О., Верховного Суду України, третя особа - Генеральна прокуратура України, про відновлення права на суд та правову допомогу, встановлення юридичних фактів, що мають значення, та зобов`язання вчинити дії, відсторонення від здійснення правосуддя - повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко,

Суддя Верховного Суду