Справа № 155/1372/23
Суддя: Яремчук С. М.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №155/1372/23
Провадження №2-а/155/12/23
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

представника позивача Довгун Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довгун Надія Василівна, до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Довгун Н.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , 05 вересня 2023 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначила, що 26 серпня 2023 року поліцейським УПП у Волинській області капралом поліції Романчуком О.А. (далі поліцейський) було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 грн. штрафу. Вказана постанова була винесена за нібито порушення ОСОБА_1 п. 15.10 Правил дорожнього руху, а саме: порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожнього руху або загрозу безпеці руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає вищевказану постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та обставин вчинення правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 26 серпня 2023 року о 21 годині 48 хвилин в місті Луцьку по проспекту Соборності,38Б, керуючи транспортним засобом, здійснив стоянку транспортного засобу у місці, де транспортний засіб, що стоїть, зробив неможливим рух інших транспортних засобі, чим порушив п. 15.10 Правил дорожнього руху України.

Пункт 15.10 ПДР України передбачає декілька обставин, за яких забороняється стоянка транспортного засобу. Проте, поліцейський ОСОБА_2 не конкретизував підпункт пункту 15.10 ПДР, який порушено ОСОБА_1 , а такого виду стоянки як «перешкоджання дорожньому або загрозу безпеці руху» такий пункт не передбачає.

Відтак, відповідачем не описано обставин вчинення правопорушення та не конкретизовано нормативний акт, який було порушено водієм.

Представник позивача пояснила, що ОСОБА_1 , рухаючись по проспекту Соборності в місті Луцьку, зупинився на сигнал червоного світлофора та чекав увімкнення зеленого сигналу для подальшого руху автомобілем. Коли зелений сигнал засвітився, вчинив дії щодо продовження руху, однак в цей час не спрацювало зчеплення. Коли зрушив з місця, його зупинили працівники поліції і повідомили, що він допустив стоянку автомобіля на проїжджій частині на зелений сигнал світлофора, оскільки його автомобіль об`їхало три автомобілі.

Із пояснень ОСОБА_1 та відеозапису із нагрудних камер вбачається, що останнього притягнуто до відповідальності за «стоянку» на зелений сигнал світлофора, а не за стоянку, що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху».

Згідно Правил дорожнього руху стоянка це припинення руху транспортного засобу на час більший ніж 5 хв. з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих правил, а зупинка це припинення руху транспортного засобу до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для виконання вимог цих правил (сигналів світлофора тощо).

Отже, припинення руху транспортного засобу у зв`язку з виконанням ПДР, в т. ч. сигналів світлофора, є зупинкою транспортного засобу, а не стоянкою.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не здійснив стоянку, яка тривала більше 5 хв., а здійснив зупинку транспортного засобу у зв`язку з вимогами червоного сигналу світлофора. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні дані щодо часу «стоянки» автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , як і будь-які докази в підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, так як останній не здійснював стоянки під час керування транспортним засобом та не порушив правил стоянки, визначених п. 15.10 ПДР України.

Просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7607798 від 26 серпня 2023 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. Також просить стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача 5000 (п`ять тисячі) гривень витрат за надання правової допомоги та 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

У відзив на позов, який надійшов до суду 28 вересня 2023 року, відповідач зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Підставою для винесення постанови було порушення правил зупинки транспортного засобу позивача. В ході розгляду справи водію було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, та ст. 63 Конституції України. Водій надав усні пояснення щодо даної справи, зазначивши, що зупинив транспортний засіб з порушенням вимог ПДР України у зв`язку з тимчасовою несправністю транспортного засобу. Поліцейським було враховано усні пояснення позивача. Після розгляду справи було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7607798 від 26 серпня 2023 року, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Згідно з ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом оскаржуваної постанови.

Факт вчинення адміністративного правопорушення гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП підтверджується:

постановою про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7607798 від 26 серпня 2023 року;

відеозаписом «ехроrt- 8 rrbр» від 26 серпня 2023 року, на якому зафіксовано автомобіль позивача і перебування останнього за кермом даного авто та розгляд справи про адміністративне правопорушення;

Відповідач звертає увагу суду, що позивач не заперечував факту зупинки, як і свідки, що які знаходились в автомобілі. Наголосив, що водій зобов`язаний зупинити авто, не порушуючи Правил дорожнього руху, забезпечити безпеку проїзду іншим учасникам та не перешкоджати їм (п. 1.10, 2.3 ПДР України).

Відтак, адміністративне стягнення застосовано поліцейським у відповідності до вимог закону, у межах санкції статті, за якою позивач притягнутий до відповідальності. Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем не надано. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо окремих недоліків оформлення оскаржуваної постанови, а саме описки у формулюванні фабули не зазначення п. д) у фабулі інкримінованого правопорушення, відповідач зазначив, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматись як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

Щодо судових витрат відповідач наголосив, що заявлена сума правової допомоги у розмірі 6000 гривень завищена, вказана виключно з метою подальшого збагачення позивача за рахунок бюджетних коштів. Стаття 134 КАС України запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, рівень адвокатських витрат повинен відповідати критерію співмірності необхідних та достатніх витрат. Також позивач документально не підтвердив сплату 6000 гривень на виконання договору про надання правової допомоги. До матеріалів справи не долучено акту виконаних робіт (наданих послуг), підтвердження перерахування грошових коштів. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Однак, позивач не надав суду обґрунтованих підтверджень про понесені судові витрати і не підтвердив їх належними доказами.

04 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що позиція відповідача лише додатково підтверджує неправомірність оскаржуваної постанови. Відповідач визнає ту обставину, що відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення правил стоянки, а саме: п.15.10 «д» ПДР. Одночасно вказує, що підставою винесення постанови було порушення правил зупинки т/з, цитуючи ПДР в частині, де водій має право зупинити т/з. Тобто, відповідач фактично визнає порушення позивачем правил стоянки згідно п. 15.10 «д» ПДР.

Неправомірним є твердження представника відповідача в частині того, що позивач надав пояснення, що зупинив т/з у зв`язку з тимчасовою несправністю такого. Такі твердження не відповідають дійсності, спростовуються відеозаписом, оскільки водій стверджував, що здійснив зупинку т/з на вимогу червоного сигналу світлофора та несвоєчасно продовжив рух на сигнал зеленого світла. ОСОБА_1 надав пояснення, що саме тимчасова і миттєва несправність транспортного засобу (не спрацювало зчеплення) стало причиною несвоєчасного руху т/з після появи зеленого сигналу світлофора. Обставини зупинки т/з на вимогу світлофора визнають і самі працівники патрульної поліції, що вбачається з відеозапису. Таким чином, доводи представника відповідача щодо вимушеної зупинки та перешкод для руху не мають жодного правового значення та не відносяться до обставин даної справи. Відповідач також не мотивував, в чому полягала загроза безпеці дорожнього руху, враховуючи, що ОСОБА_1 стояв на одній із трьох смуг одного напрямку на вимогу червоного сигналу світлофора. Факт наявності трьох смуг підтверджується наявним відеозаписом.

Щодо посилання відповідача на судову практику щодо окремих недоліків оформлення постанов уповноваженими особами, представник позивача зазначає, що у даному випадку має місце відсутність в діях ОСОБА_1 порушень ПДР, а не помилка відповідача щодо виду вчиненого правопорушення. Посилання відповідача про недоведеність ОСОБА_1 відсутності порушень ПДР (не зрозуміло чи то стоянки, чи то зупинки) суперечить вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача вказує, що відповідач не надав оцінки щодо можливості надання такої допомоги, її вартості, витраченого часу та не мотивував необґрунтованість заявленої вимоги.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 14 вересня 2023 року розгляд справи було відкладено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та письмовій відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у відсутності відповідача та представника відповідача по наявних матеріалах справи.

Суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів відповідно до положень ст. 205 КАС України.

Судом встановлено, що 26 серпня 2023 поліцейським УПП у Волинській області капралом поліції Романчуком О.А винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 26 серпня 2023 року о 22 годині 19 хвилин в місті Луцьк по проспекту Соборності,38Б, керуючи транспортним засобом, здійснив стоянку транспортного засобу у місці, де транспортний засіб, що стоїть, зробив неможливим рух інших транспортних засобі, чим порушив п.15.10 Правил дорожнього руху України (порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Підставами заявленого позову стали порушення поліцейським норм матеріального законодавства при оформленні справи, а саме: відсутність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст.286 КАС України.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позовна заява подана в межах строків, визначених ч. 2 ст. 286 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст. 62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено ті обставини, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 10 розділу III вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За загальним правилом, справа про адміністративне правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. У справі про адміністративне правопорушення виноситься одна з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про закриття справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до постанови у даній справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Як вже зазначалось вище, зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.10 ПДР України («вчинення правопорушення, яке виразилось у здійсненні стоянки у місці, де транспортний засіб, що стоїть, зробив неможливим рух інших транспортних засобів»; «порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху»).

Згідно п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється:

а) у місцях, де заборонена зупинка;

б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);

в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;

г) ближче 50 м від залізничних переїздів;

ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;

д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;

е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства;

є) на газонах.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

Відповідно до п. 1.10 ПДР України зупинка припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) багажу, виконання вимог цих правил (виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із пункту 7 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7607798 вбачається, що в цьому конкретному випадку до постанови на підтвердження винуватості позивача по справі було додано відео з автомобільного відеореєстратора 70mal B-16.

Під час перегляду відеозапису, який надано суду як доказ, встановлено, що на відео відображено події 26 серпня 2023 року, зокрема, пояснення водія та процедуру притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. ОСОБА_1 пояснював, що саме тимчасова і миттєва несправність транспортного засобу (не спрацювало зчеплення) стало причиною несвоєчасного руху т/з після появи зеленого сигналу світлофора.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч.1ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.

Таким чином, саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови серія БАВ №7607798 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, що стало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням та здійснення розгляду справи в присутності позивача з дотриманням положень ст. 268 КУпАП.

Проте на відео, наданого відповідачем на підтвердження винуватості позивача по справі, відсутнє підтвердження вчинення водієм порушень п. 15.10 «д» ПДР, зокрема, стоянку транспортного засобу у місці, де транспортний засіб, що стоїть, зробив неможливим рух інших транспортних засобів. Надані відповідачем докази не містять інформації про те, що мало місце припинення руху транспортного засобу на час, більший як п`ять хвилин, що підпадає під визначення «стоянка» і така стоянка створила перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Підставою для винесення постанови, як стверджує відповідач у відзиві на позов, було порушення правил зупинки транспортного засобу позивача. При цьому, відповідач також зазначає про недоліки оформлення оскаржуваної постанови, а саме описку у формулюванні фабули не зазначення п. д) у фабулі інкримінованого правопорушення, що «не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР».

Суд звертає увагу, що такі твердження відповідача суперечать один одному, оскільки відповідач одночасно стверджує про порушення позивачем п. д) п. 15.10 ПДР («Стоянка забороняється») і при цьому вказує на порушення останнім правил зупинки. Правила, коли забороняється зупинка транспортних засобів, викладені у розділі 15 («Зупинка і стоянка»), пункті 15.9 ПДР («Зупинка забороняється»). Однак, відповідач не зазначив про порушення ОСОБА_1 будь-якого з підпунктів пункту 15.9 ПДР, а додатково у відзиві на позов підтвердив порушення ОСОБА_1 п.д) п. 15.10 ПДР. Слід також зазначити, що фабула правопорушення викладена наступним чином: «порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху», що відповідає диспозиції ч.3 ст.122 КУпАП.

У даній справі позивач не заперечує, що здійснив зупинку на червоний сигнал світлофора, тобто на виконання вимог ПДР України. Працівники поліції, як вбачається із відеозапису, говорять про затримку транспортного засобу на дорозі. У матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували твердження позивача і доводили, що це була зупинка транспортного засобу, не пов`язана з виконанням вимог цих ПДР України (виконання вимог сигналів світлофора) іщо така зупинка створила перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Також не підтверджується матеріалами справи порушення позивачем п. д) п. 15.10 ПДР. Інформація щодо самого факту правопорушення, часу зупинки транспортного засобу, перешкоди для інших учасників руху на відеозаписі, дослідженому в судовому засіданні, відсутня.

У даній справі із письмових пояснень ОСОБА_3 , яка була пасажиром автомобіля вбачається, що водій зупинився на червоний сигнал світлофора. Як тільки з`явилось зелене світло, водій вчинив дії для руху автомобіля, однак у нього не відразу спрацювало щеплення. Це тривало близько 30 секунд і він продовжив рух.

Із письмових пояснень ОСОБА_4 , яка також була пасажиром автомобіля, вбачається, що «тривалість зупинки на світлофорі загалом з червоним та зеленим світлом тривала близько хвилини».

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні належні докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, вина позивача у порушенні п. д) п. 15.10 ПДР Правил дорожнього руху не доведена.

За таких обставин суд констатує, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та обставин вчинення правопорушення, а тому є незаконною.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

На підставі викладеного, враховуючи ненадання відповідачем в розумінні ст. 73, 74 КАС України належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем п. д) п. 15.10 Правил дорожнього руху, не доведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України щодо прийняття ним постанови на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією та законами України, обґрунтовано та неупереджено та не надання суду обґрунтованих доводів щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7607798 та відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами 3, 4, 5, 6, 7 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Положеннями ч. 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, яка підлягає сплаті позивачем за надання правничої допомоги адвокатом Довгун Н.В., останньою наданий ордер та договір про надання професійної правничої допомоги адвоката від 29 серпня 2023 року, що укладений між позивачем та адвокатом Довгун Н.В. Згідно з п. 2.1 договору, останні домовились про надання правничої допомоги позивачу у справі щодо оскарження постанови про притягнення клієнта до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП серії ЕАТ №7607798 від 26 серпня 2023 року в Горохівському районному суді Волинської області. Згідно п. 3.2.1 Договору Клієнт зобов`язується оплатити гонорар за послуги, вказані в п. 2.1 цього договору, в розмірі 5000 гривень протягом 10 днів з дати набрання законної сили рішенням суду. Позивачем також долучено розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 13 вересня 2023 року із зазначенням характеру правової допомоги, кількості витраченого часу, дати виконання та вартості виконаних робіт, всього на суму 5000 гривень. Підписанням вказаного рахунку Клієнт погодився з обсягом наданої професійної правничої допомоги Адвокатом та заявляє, що не має претензій щодо якості наданих послуг. Вказаний розрахунок підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Довгун Н.В.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом Довгун Н.В. правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, обсяг заяви та кількість часу, необхідного для її підготовки, критерії реальності адвокатських витрат, складності справи та розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом Довгун Н.В. належить стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень частково.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисудові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, на користь позивача належить стягнути також за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Отже, всього належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українина користь позивача судові витрати у розмірі 3536 гривень 80 копійок.

Керуючись ст. 5, 8, 9, 19, 20, 22, 72-77, 79, 134, 143, 211, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довгун Надія Василівна до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українипро скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Постанову поліцейського УПП у Волинській області капрала поліції Романчука О.А серії ЕАТ №7607798 від 26 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 340 гривень скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України(місцезнаходження: місто Луцьк, вулиця Залізнична, 15 Волинської області, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 3536 (три тисячі п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України(місцезнаходження: місто Луцьк, вулиця Залізнична, 15 Волинської області, ).

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.