Справа № 420/19449/23
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини № НОМЕР_2 , щодо не звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській обл., РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 їв на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину № НОМЕР_5 в особі її командира звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській обл., РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох неповнолітніх дітей.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 та перебуває на посаду стрільця 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 1-стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону. Позивач є батьком трьох дітей, які перебувають на його утриманні. У зв`язку з чим позивач звернувся до начальника командира військової частини з рапортом про звільнення з військової служби. Однак відповідач повідомив, що позивачем не надано до рапорту документів які б підтвердили факт утримання трьох неповнолітніх дітей.

18.08.2023 року від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якої зазначено, що відповідно до рапорту, який був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_1 та наданою правовою оцінкою начальника юридичної служби даної частини, доданих до рапорту документів, що дають підстави щодо звільнення з військової служби, було встановлено, що відсутні документи, що підтверджують факт утримання трьох неповнолітніх дітей (до 18 років) саме військовослужбовцем. Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Саме перебування на утриманні, а не лише наявність у військовослужбовця трьох неповнолітніх дітей. Оскільки, відповідно наданих позивачем документів разом з рапортом вбачається, що позивач не перебуває у шлюбі та діти від різних шлюбів й обидва шлюби розірвані за рішенням суду. Також, ні в одному з них не встановлено факту утримання саме позивачем, а лише призначено стягнення аліментів. Також, військовою частиною було перевірено інформацію в загально доступному єдиному реєстрі боржників та виявлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є боржником за стягненням аліментів за виконавчим листом Суворівського районного суду, стягувачем є Біляївський ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Більш детальна інформація не доступна. Позивачем не додано до військової частини довідки з Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відсутності заборгованості по виплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 , 2011 р.н. Враховуючи додані документи до рапорту, не підтверджено факт утримання позивачем трьох неповнолітніх дітей, як цього вимагає норма підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, а відповідно відсутні законні підстави щодо звільнення позивача з військової служби за вказаними ним підставами у рапорті.

01.09.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

05.09.2023 року від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 10.03.2022 року №55 солдата запасу ОСОБА_1 , 1983 року народження, призвано на військову службу під час мобілізації із зарахуванням на всі види забезпечення.

10.07.2023 року ОСОБА_1 подав рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

До рапорту ОСОБА_1 додав наступні документи:

- нотаріально посвідчена копія паспорта ОСОБА_1 ;

- нотаріально посвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;

- нотаріально посвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ;

- нотаріально посвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;

- копія військового квитка ОСОБА_1 ;

- копія рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 12.07.2012 року по справі № 1527/8266/12;

- копія рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 16.04.2019 року по справі № 469/1382/18;

- нотаріально посвідчена заява про відсутність заборгованості зі сплати аліментів;

- квитанції щодо сплати аліментів.

19.07.2023 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що ним не надано документів які підтверджують факт утримання трьох неповнолітніх дітей до 18 років саме військовослужбовцем.

Вважаючи, бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

За приписами пп.2 п. 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Висновки суду.

Системний аналіз вищевказаної норми пп. «г» п. 2 ч. 4статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Таким чином, визначальним фактом є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей.

З огляду на викладене, для отримання правової підстави для звільнення заявника від військової служби необхідно довести факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Отже, позивач повинен був надати до рапорта докази того, що діти дійсно перебувають на утриманні військовослужбовця, такими доказами можуть бути:

судовий наказ про встановлення аліментів;

рішення суду про розірвання шлюбу;

довідка з виконавчої служби стосовно відсутності боргів по сплаті аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 ).

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 12.07.2012 року по справі № 1527/8266/12 шлюб, зареєстрований 17 вересня 2010 року виконавчим комітетом Усатівської селищної ради Біляївського району Одеської області, актовий запис №59, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з 28 травня 2012 року.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 16.04.2019 року по справі № 469/1382/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Суд звертає увагу, що позивачем не дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Додатково суд зазначає, для того щоб підтвердити факт утримання трьох і більше дітей позивачу необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськрайонного суду із заявою про встановлення факту перебування фізичних осіб на утриманні.

Згідно із статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко

.