Справа № 300/2731/23
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2023 р. справа № 300/2731/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до командира Військової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_2 (надалі, також - представник позивача, Дем`янів І.М.) в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 15.05.2023 звернувся в суд з позовною заявою до командира Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також відповідач, командир ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у видачі наказу про звільнення з військової служби позивача;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно рапорту від 19.02.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, на переконання представника позивача, за результатами розгляду рапорту Щеднова А.В. від 19.02.2023 відмовлено у звільненні з військової служби за сімейними обставинами. ОСОБА_2 зазначив, що оскільки на утриманні ОСОБА_1 перебуває дружина, яка є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, то він підлягав звільненню з військової служби на підставі абзацу 3 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон №2232-XII). З метою захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку та доказами поважності його пропуску; належним чином засвідчених копій документів, які долучалися ОСОБА_1 до рапорту від 19.02.2023; доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем (копія військового квитка, посвідчення, довідка тощо) (а.с. 8-10).
Представником позивача 12.06.2023 подано до суду позовну заяву у новій редакції, якою вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 22.05.2023 виконано частково (а.с. 16-18).
Із приводу пропуску Щедновим А.В. строку на звернення до суду, ОСОБА_2 зазначив, що такий строк пропущено з поважних причин, оскільки копію листа відповідача позивач отримав через свого представника не 22.03.2023, а значно пізніше, зокрема, 17.04.2023 в м. Коломиї через юриста цієї військової частини. Також просив суд взяти до уваги ту обставину, що наказом відповідача ОСОБА_1 в кінці лютого 2023 був направлений у відрядження в зону бойових дій і допускав, що звільнення його відбудеться згідно поданого рапорту. На підставі викладеного, просив поновити строк звернення до суду.
При цьому, оскільки представником позивача не надано належного доказу для підтвердження дати отримання листа №350/402/24/349/пс від 22.03.2023, яким ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його рапорту від 19.02.2023, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд був позбавлений можливості встановити момент, з якого позивач (його представник) дізнався про порушення прав та, відповідно, надати оцінку питанню дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом. Таким чином, суд вважав за доцільне питання дотримання строку звернення до суду в цій справі вирішити після відкриття провадження на підставі отриманих від відповідача доказів та 19.06.2023 постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с. 23-25).
Пунктом 5 резолютивної частини цієї ухвали судом витребувано у командира Військової частини НОМЕР_1 належним чином оформлені копії письмових доказів на підтвердження таких обставин:
- дати отримання позивачем (його представником) відповіді командира Військової частини НОМЕР_1 , оформленої листом №350/402/24/349/пс від 22.03.2023, наданої за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19.02.2023;
- перебування ОСОБА_1 на військовій службі на дату звернення до суду з цим позовом 15.05.2023;
- відрядження ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_1 в зону бойових дій для виконання військового обов`язку.
Командир ВЧ НОМЕР_1 скористався правом подання відзиву, який отримано судом 10.07.2023 за №350/402/24/730/ПС від 04.07.2023 (а.с. 37-40). Так, у відзиві відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. На підтвердження своєї позиції зазначив, що позивач станом на день розгляду його рапорту від 19.02.2023 досяг лише 49 років, що виключає можливість звільнення його з військової служби на підставі підпункту «а» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Також вказав, що підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено вичерпний перелік сімейних обставин, з настанням яких у випадку небажання військовослужбовця проходити військову службу, його може бути звільнено з військової служби під час дії правового режиму воєнного стану. Однак рапорт ОСОБА_1 від 19.02.2023 не містив конкретної інформації про саме ті обставини, які дають йому право на припинення контракту і звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а містив інформацію подвійного тлумачення, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості прийняти правильне рішення. Також вказав, що пунктом 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі, також - Положення №1153/2008) командиру частини щодо припинення контракту про проходження служби надано право, а не обов`язок приймати відповідне рішення. За таких обставин, рішення відповідача є правомірним, тому в задволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Також у поданому відзиві відповідач звернув увагу на помилковість доводів представника відповідача щодо отримання відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 19.02.2023 саме 17.04.2023, оскільки така відповідь отримана ОСОБА_2 27.03.2023, що підтверджується його власноручним підписом на примірнику листа №350/402/24/349/пс від 22.03.2023. За таких обставин, зазначив про наявність підстав для застосування до позовної заяви ОСОБА_1 наслідків, визначених статтею 123 КАС України.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Відповідно до довідок ВЧ НОМЕР_1 №111 від 26.08.2022 та №118 від 04.07.2023 молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 22, 32).
Позивач 19.02.2023 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив достроково припинити (розірвати) контракт та звільнити його з військової служби із ЗС України відповідно до підпунктів а та г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за віком у зв`язку з досягненням ним граничного віку перебування на військовій службі, а також через сімейні обставини (інші поважні причини), а саме, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, оскільки дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом дитинства ІІІ групи (довідка2 МСЕК серії НОМЕР_2 ). Зазначив, що продовжувати службу не бажає, житлом не забезпечений, особову справу просив передати до Коломийського РТЦК (а.с. 3).
До вказаного рапорту ОСОБА_1 долучив копії довідки МСЕК на 1 арк., посвідчення інваліда дитинства на 1 арк. та свідоцтва про шлюб на 1 арк.
За результатами розгляду рапорту від 19.02.2023 командир ВЧ НОМЕР_1 листом №350/402/24/349/пс від 22.03.2023 повідомив позивача про відмову у звільненні з військової служби у Збройних Силах України під час дії правового режиму воєнного стану до оголошення Президентом України демобілізації (а.с. 4, 30-31, 41). Відповідно до змісту цього листа, відповідач зазначив про неможливість прийняття вірного рішення, оскільки в рапорті позивачем не вказано саме який абзац підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" містить ту сімейну обставину, яка дає йому право бути звільненим з військової служби у Збройних Силах України під час дії правового режиму воєнного стану до оголошення Президентом України демобілізації.
Примірник листа №350/402/24/349/пс від 22.03.2023 отримано ОСОБА_2 27.03.2023, що підтверджується його власноручним підписом, проставленим на такому примірнику (а.с. 30-31, 41).
Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено йому у звільненні з військової служби, звернувся через уповноваженого представника до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Таким чином, оскільки військова служба є різновидом публічної служби, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на військову службу, її проходження та звільнення з військової служби встановлюється місячний строк.
Суд погоджується з доводами відповідача, що представником позивача подано позовну заяву з порушенням місячного строку на звернення до суду, оскільки примірник листа №350/402/24/349/пс від 22.03.2023, з якого представник позивача дізнався про порушення права ОСОБА_1 , отримано ОСОБА_2 27.03.2023, а зазначену позовну заяву подано 15.05.2023.
Однак позивач у цій справі є військовослужбовцем, який у період виникнення спірних правовідносин та по теперішній час проходить військову службу, що не заперечується відповідачем.
Більше того, відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №48 від 17.02.2023, молодший сержант ОСОБА_1 , командир кінологічного відділення 140 роти охорони відряджений до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_2 , до складу зведеної стрілецької бригади ПС ЗС України з подальшим вибуттям у визначений позиційний район для виконання бойових (спеціальних) завдань за призначенням, з 20.02.2023 до окремого розпорядження (а.с. 32).
З такого відрядження позивач повернувся до ВЧ НОМЕР_1 лише 18.06.2023, що підтверджується копією витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №169 від 18.06.2023 (а.с. 33).
Зважаючи на викладене, беручи до уваги зазначення ОСОБА_2 у позовній заяві від 12.06.2023 обставини про відрядження, з кінця лютого 2023 року, позивача в зону бойових дій, що підтверджено наявним в матеріалах справи доказом, та заявлене у такі позовній заяві прохання представника позивача поновити строк звернення ОСОБА_1 до суду, враховуючи незначну тривалість пропущеного строку, суд дійшов висновку щодо наявності поважних причин та підстав для поновлення строку звернення до суду.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Також статтею 65 Основного Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Частинами 2, 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Видом військової служби є, зокрема, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VІІІ (надалі, також - Закон №389) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введенно воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 та триває по теперішній час.
Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а у частині 5 цієї статті (у редакції, чинній на момент розгляду рапорту позивача від 19.02.2023) наведені підстави для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема, у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації); з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (пункт 3).
Згідно з підпунктом "а" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації звільняються з військової служби за контрактом, а контракт припиняється (розривається) за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Граничний вік перебування на військовій службі встановлено статтею 22 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та відповідно до пункту 7 частини 1 цієї статті для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб, зокрема, рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу становить 60 років.
Суд погоджується з доводами відповідачами стосовно того, що молодший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є військовослужбовцем сержантського і старшинського складу, не має підстав для звільнення з військової служби за контрактом згідно рапорту від 19.02.2023 у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі, який відповідно до пункту 7 частини 1 статті 22 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час особливого періоду становить 60 років.
Водночас, звертаючись до відповідача 19.02.2023 з рапортом про дострокове припинення (розірвання) контракту позивач навів ще одну підставу для звільнення з військової служби, зокрема, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який передбачає звільнення з військової служби через наявність сімейних обставин або інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Так, підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом у зазначений період (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) через наявність сімейних обставин або інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме:
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавцем, серед іншого, у період проведення мобілізації та дії воєнного стану передбачено можливість звільнення військовослужбовців з військової служби за контрактом та припинення (розірвання) контракту (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною. При цьому необхідність здійснення такого догляду має бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Також постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (надалі, також Перелік №413).
Зокрема, згідно норм зазначеного Переліку №413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);
укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;
хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;
неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);
довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.
У спірних правовідносинах, позивач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка є інвалідом дитинства ІІІ групи (довідка МСЕК серії МСЕ №074333) та не бажаючи продовжувати військову службу, вважав, що він має право на дострокове припинення (розірвання) контракту відповідно до підпунктів «а» та «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з чим звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з відповідним рапортом, в якому, серед іншого, вказав що його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с. 3).
Однак, як встановлено судом вище, починаючи з 24.02.2022 та по теперішній час проводиться мобілізація та діє воєнний стан, у зв`язку з наявністю яких звужується перелік підстав, визначених у статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення з військової служби, зокрема і для звільнення з військової служби за контрактом та припинення (розірвання) контракту.
Так, пункт 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає перелік підстав для припинення (розірванням) контракту під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), та передбачає, зокрема, звільнення через таку сімейну обставину як наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац 6 підпункту "ґ" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Однак у спірному випадку має місце проведення мобілізації та діє військовий стан, у зв`язку з наявністю яких відсутня передбачена статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" можливість звільнення з військової служби за контрактом через таку сімейну обставину як наявність дружини із числа осіб з інвалідністю, а передбачено лише, як встановлено вище, таку обставину як необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Також такої сімейної обставини як наявність дружини із числа осіб з інвалідністю не передбачено і в Переліку №413, який передбачає, зокрема, обставину для звільнення з військової служби, пов`язану з необхідністю здійснення догляду за хворою дружиною, що підтверджено відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Однак у спірних правовідносинах, позивачем не надано з рапортом документа, який підтверджує наявність щодо позивача такої сімейної обставини щодо звільнення з військової служби за контрактом у зазначений період (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), зокрема, відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії про необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною.
Сама ж наявність дружини з числа осіб з інвалідністю, як встановлено судом вище, не передбачена підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як підстава для припинення (розірвання) контракту у період, який мав місце на момент розгляду рапорту позивача від 19.02.2023, зокрема, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).
Інших підстав для припинення (розірвання) контракту відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивачем у рапорті від 19.02.2023 не наведено.
За таких підстав та вказаних правових норм суд дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 .
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.