Справа № 240/8143/22
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Житомир

справа № 240/8143/22

категорія т

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області: №51-к від 04.02.2022 про звільнення з роботи - з посади начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та №84-к від 11.04.2022 про визначення дати звільнення з роботи з 11.04.2022;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 11.04.2022 по день прийняття рішення у справі за даним позовом;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 100000грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Аргументуючи підстави звернення до суду позивач зазначає, що спірним наказом його звільнено з посади начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на підставі висновку про негативну оцінку результатів службової діяльності.

Вказує, що не погоджується з висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності та вважає наказ про звільнення протиправним.

Позивач, вважаючи своє звільнення, накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №51-к від 04.02.2022 та №84-к від 11.04.2022 протиправними та такими, що порушують його права, звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№34242/22), в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що оцінювання позивача проводилось у межах дискреційних повноважень відповідача відповідно до вимог законодавства. Позивача згідно з результатами виконання завдань державним службовцем, який займає посади державної служби категорій "Б" і "В", за 2021 рік було оцінено негативно: за результатами оцінювання по першому завданню отримано бал «2», по другому завданню отримано бал «2», по третьому завданню отримано бал «1», по четвертому бал «1», середній бал 1,5.

В подальшому, у зв`язку з отриманням позивачем негативної оцінки за результатами оцінювання його службової діяльності, відповідачем в межах наданих повноважень прийнято спірний наказ про звільнення позивача з посади.

Ухвалою суду від 22.07.2022 визнано необґрунтованою заяву Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відвід судді Горовенко А.В.

Відповідно до ухвали суду від 25.07.2022 (головуючий суддя Нагірняк М.Ф.) у задоволенні заяви Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відвід судді Горовенко А.В., - відмовлено.

27 липня 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (за вх.№35609/22), у якій додатково вказує про необґрунтованість доводів відповідача.

Згідно з ухвалою суду від 02.08.2022 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін, відмовлено.

05 серпня 2022 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, де додатково зазначає про правомірність винесеної відповідачем негативної оцінки діяльності позивача.

Відповідно до ухвали суду від 30.08.2022 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об"єднання справ в одне провадження, - відмовлено.

Згідно з ухвалою суду від 24.01.2023 зупинено провадження в адміністративній справі №240/8143/22 до набрання законної сили судовим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №240/4258/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області скасування висновку та наказу.

Згідно з ухвалою суду від 14.06.2023 провадження у справі поновлено та продовжено розгляд справи.

19 червня 2023 року відповідач надіслав до суду заяву (за вх.№42299/23), у якій просить суд не приймати рішення по суті розгляду даної справи до вирішення Верховним Судом судового розгляду справи №240/4258/22.

На вказане суд зазначає, що станом на момент розгляду даної справи судом, рішення Житомирського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №240/4258/22 (що було підставою для зупинення провадження у справі) набрало законної сили за результатами апеляційного оскарження, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, згідно з ухвалою Верховного Суду від 08.09.2023 у справі №240/4258/22 касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у справі № 240/4258/22, повернуто особі, що її подала.

З приводу викладеного суд зазначає, що вказане звернення відповідача є очевидно безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Складення рішення у повному обсязі відкладалось у зв"язку перебуванням головуючого судді у відпустці з 07.08.2023 по 15.09.2023.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №276-к від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 з 26 травня 2021 року призначений на посаду начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за результатами конкурсу (том 1 а.с.126).

Згідно з наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 грудня 2021 року №850-к затверджено висновок В.о. заступника начальника - начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Романа Козиря від 05 листопада 2021 року щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», за 2021 рік. Стосовно позивача висновком визнано його діяльність на посаді начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель з оцінкою " негативна (за перше завдання отримано бал «2», за друге завдання - «2», за третє завдання - «1», за четверте - «1», середній бал 1,5) (том 1 а.с.133-136, 137-138).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №51-к від 04 лютого 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відповідно до п.4 ч.1 ст.83 та п.3 ч.1 ст.87, ч.6 ст.44 Закону України "Про державну службу". Крім того у п.2 вказаного наказу зазначено, що днем звільнення із займаної посади вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність згідно з ч.5 ст.87 Закону України "Про державну службу" (том 1 а.с. 10).

Підставами для прийняття спірного наказу слугували: висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затверджений наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 грудня 2021 року №850-к "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців", лист Держгеокадастру від 02.02.2022 №22-28-0.233-1235/2-22 "Про погодження звільнення ОСОБА_1 ".

11 квітня 2022 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області прийнято наказ №84-к "Про визначення дати звільнення та розрахунок з ОСОБА_1 ", згідно зі змістом якого днем звільнення позивача з посади визначено - 11 квітня 2022 року (том 1 а.с. 9).

З висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивач не погодився, оскаржив їх до суду.

Згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 у справі №240/4258/22, яке залишено без змін відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування висновку та наказу, задовольнено:

- визнано протиправним та скасовано висновок оцінювання результатів службової діяльності у 2021 році державних службовців Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які займають посади державних службовців категорії «Б» і «В» в частині визнання діяльності ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель негативною;

- визнано протиправним і скасовано наказ начальника Головною управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 грудня 2021 року №850-к про затвердження негативного висновку оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 у 2021 році на посаді начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель (том 2 а.с. 2-5, 20-23).

Вказане рішення набрало законної сили 15.05.2023.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовується лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Частина 1 ст. 1 Закону №889-VIII визначає, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Матеріали справи свідчать, що підставою для прийняття спірних наказів про звільнення позивача слугували висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затверджений наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 грудня 2021 року №850-к "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців", лист Держгеокадастру від 02.02.2022 №22-28-0.233-1235/2-22 "Про погодження звільнення ОСОБА_1 ".

Суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, протиправність висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, зокрема відносно ОСОБА_1 , затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 грудня 2021 року №850-к "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців", який у свою чергу став підставою для прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №51-к від 04.02.2022 про звільнення з посади начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та наказу №84-к від 11.04.2022 про визначення дати звільнення з роботи з 11.04.2022, підтверджується судовим рішенням у справі №240/4258/22, яке набрало законної сили.

Як наслідок вищевказаного, наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №51-к від 04.02.2022 про звільнення з посади начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та наказ №84-к від 11.04.2022 про визначення дати звільнення з роботи з 11.04.2022, підлягають скасуванню, як прийняті на підставі рішення, визнаного протиправним та скасованого у судовому порядку.

Також суд зауважує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи всі наведені висновки у цій справі, суд зазначає, що як у взаємозв`язку, так і окремо, кожне порушення, допущене відповідачем, як суб"єктом владних повноважень призвели до прийняття неправомірних рішень, якими порушені законні права позивача на працю.

Також суд вказує, що відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відтак, суд зазначає, що у разі незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право підлягає захисту шляхом поновлення на попередній роботі, тобто на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Рішення суду має бути якомога повним, зрозумілим та чітким. Чіткість рішення передбачає, зокрема, чіткість вжитих у судовому рішенні термінів та їх співвідношення з поняттями, які вони позначають. Судове рішення не повинно містити положень, які б ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

З огляду на викладене, зважаючи на висновки суду вказані вище, а саме встановлення незаконного та безпідставного звільнення позивача, відповідно до ч.2. ст.9 Кодексу адміністративного судочинства суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та з метою належного захисту порушеного права, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 12.04.2022.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд вказує наступне.

Відповідно до пп. 3 п.1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок) цей порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника.

Відповідно до абз.1, 3, 4 п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

До матеріалів справи долучено довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 в період з лютого 2022 року по березень 2022 року, відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача, за два місяці перед звільненням, становить 428,57 грн (т.1 а.с.56).

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача, а саме: з 12 квітня 2022 року до 04 жовтня 2023 року складає 368 робочих днів. Такий період обраховується починаючи з дня, наступного за звільненням (12.04.2022) до прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді (04.10.2023).

Отже, за весь час вимушеного прогулу за період з 12.04.2022 по 04.10.2023 на користь позивача підлягає стягненню з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 157713,76грн (368 днів x 428,57 грн), з відрахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Щодо доводів відповідача про витребування у позивача оригіналу трудової книжки, з метою підтвердження працевлаштування позивача після звільнення та врахування отримання позивачем заробітної плати за новим місцем роботи при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах розгляду даної справи, суд вважає їх безпідставним зважаючи на наступне.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року в справі № 6-511цс16 та постановах Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі № 501/2316/15-ц, від 22 травня 2019 року в справі № 572/2429/15-ц, зазначено, що відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, будь-якого обмеження щодо роботи в період незаконного звільнення або отримання заробітної плати за новим місцем роботи та врахування вказаних виплат при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу законодавство не передбачає.

Суд наголошує, що працевлаштування позивача після оскаржуваного звільнення чи набуття статусу безробітного, призначення допомоги по безробіттю та інше, жодним чином не залежать від факту ініціювання ним судового розгляду справи про поновлення на посаді.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди завданої позивачу в розмірі 100000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Аналіз наведеної норми законодавства вказує, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Зважаючи на наведене вище, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що оскаржуваними діями (бездіяльністю) відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме позивач не надав належних пояснень та будь-яких доказів того, в чому полягає така шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів та норм чинного законодавства, суд встановив, що жодних доказів, на підтвердження правомірності дій відповідача не надано.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що між позивачем і адвокатом Кравчуком Василем Івановичем укладено Договір про надання правової допомоги і представництва інтересів у суді від 18.04.2022.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: додаткову угоду від 19.04.2022 про оплату гонорару адвокату за представництво інтересів у суді у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсними та скасування наказів про його звільнення з роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, де передбачено оплату вказаних послуг у розмірі 8000 грн; квитанцію від 09.08.2023 про сплату наданих юридичних послуг (т.1 а.с.11, 12-13, т.2 а.с. 40).

Відповідач просить не приймати надані позивачем докази оплати наданих послуг оскільки відповідачем отримана копія квитанції (інструкції) про сплату за надані послуги адвокатом, засвідчена самим позивачем. Однак суд зауважує, що в матеріалах справи міститься оригінал квитанції до платіжної інструкції від 09.08.2023.

Як уже зазначалося судом, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки підготовка та написання позовної заяви, що регулюють спірні відносини не вимагало настільки великих зусиль адвоката.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір (8000,00 грн) є надмірним.

На думку суду, аналіз фактичних обставин справи, збір доказів та узгодження правової позиції не має безпосереднього впливу на результат та входить до процесу складення позовної заяви. Саме тому, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою і п`ятою статті 134 та частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу які підлягають стягненню з відповідача до 3000,00 грн.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка, 45, Житомир,10002, ) про визнання недійсними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №51-к від 04.02.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №84-к від 11.04.2022 "Про визначення дати звільнення та розрахунок з ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 12.04.2022.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12 квітня 2022 року по 04 жовтня 2023 року, у сумі розміром 157713 (сто п"ятдесят сім тисяч сімсот тринадцять) грн 76 (сімдесят шість) коп, з утриманням податків та інших обов"язкових платежів при виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 (нуль) коп.

Рішення в частині поновлення повноважень ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 05 жовтня 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко