Справа № 240/11651/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/11651/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому вона просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 24.02.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити пенсію за віком з 02.02.2023 з урахуванням страхового стажу за період роботи в Старогнатівській дільничній лікарні з 22.01.1987 по 21.02.1994 (7 років 1 місяць).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулася до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, орган Пенсійного фонду України повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу через незарахування періоду роботи позивача з 22.01.1987 по 21.02.1994. Позивач зазначає, що вказаний період роботи підтверджується належними та допустимими доказами. Вважаючи, що має право на зарахування вказаного страхового стажу, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській, у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з тих підстав, що згідно з наданими документами його страховий стаж становить 24 роки 1 місяць 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Ухвалою суду від 13.06.2023 залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що відтиск печатки у трудовій книжці позивача на записі про звільнення зі Старогнатівської дільничної лікарні Волноваського району Донецької області не придатний для сприйняття змісту (не можливо ідентифікувати), що суперечить вимогам п. 4.1 Інструкції № 58, а тому позивачу правомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду її роботи у цій лікарні з 22.01.1987 по 21.02.1994.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області (за місцем проживання) із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Херсонській області та 03.03.2023 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії.

В зазначеному рішенні вказано, що стаж позивача становить 24 роки 1 місяць 13 днів.

Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 22.01.1987 по 21.02.1994 роки відповідно до записів у трудовій книжці, оскільки відтиск печатки на записі про звільнення не придатний для сприйняття змісту.

Позивач, вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за віком, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України № 1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон України № 1788-XII).

Відповідно до статті 26 Закону України № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637(далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 п. 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Судом встановлено, що на момент внесення у трудову книжку позивача запису про звільнення була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № НОМЕР_2 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи в Старогнатівській дільничній лікарні Волноваського району Донецької області з 22.01.1987 по 21.02.1994, відповідачі вказують, що відтиск печатки на записі про звільнення не придатний для сприйняття змісту (не можливо ідентифікувати), що суперечить вимогам п. 4.1 Інструкції № 58.

Матеріали справи свідчать, що згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 31.07.1980 ОСОБА_1 у період з 22.01.1987 по 21.02.1994 працювала в Старогнатівській дільничній лікарні, про що міститься відповідний запис, підпис уповноваженої особи, номер і дата наказу, на підставі якого здійснено запис про її прийняття та звільнення з роботи. Також вказані записи засвідчені відтиском печатки.

Достовірність наведеного запису сумніву не викликає. Враховуючи зазначене, суд вважає, що нечіткість (нечитабельність) печатки лікарні, що засвідчує запис про звільнення позивача, при одночасній наявності підпису уповноваженої особи, номерів і дат наказів, на підставі яких здійснено запис про прийняття та звільнення з роботи, та з урахуванням дотримання послідовності вказаних записів, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірного періоду роботи. Факт трудової діяльності у цій лікарні підтверджується також відомостями про заохочення позивача за досягнення у праці, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 .

Отже, трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Суд наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології періодів роботи позивача та відсутність будь-якої неузгодженості, яка би свідчила на користь протилежного висновку.

Підсумовуючи наведене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено право позивача на зарахування до страхового стажу періоду в її роботи з 22.01.1987 по 21.02.1994 в Старогнатівській дільничній лікарні Волноваського району Донецької області.

Оскільки загальний страховий стаж позивача з урахуванням цього періоду роботи у лікарні становить понад 30 років, а інших підстав відмови у призначенні позивачу пенсії за віком не вказано, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо дати, з якої позивач набув права на призначення пенсії за віком, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи дату звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії - 16.02.2023, та дату народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , то пенсія за віком підлягає призначенню саме з 02.02.2023.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

З метою обрання належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області як територіальний орган Пенсійного фонду України, на території якого зареєстроване місце проживання позивача, зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 22.01.1987 по 21.02.1994 в Старогнатівській дільничній лікарні Волноваського району Донецької області та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.02.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У силу приписів ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір підлягає пропорційному відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, Житомирський окружний адміністративний суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, Житомир, 10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (вул. 28-ої Армії, м. Херсон, 73036, ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 22.01.1987 по 21.02.1994 в Старогнатівській дільничній лікарні Волноваського району Донецької області та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.02.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко