Справа № 160/4101/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2023 року Справа № 160/4101/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
за участі секретаря судового засідання Векшина І.І.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача-1 Грінченко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
02.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-2) в якій, з урахуванням уточнень від 04.04.2023, просить:
- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 24.07.1979 року по 16.04.1981 року, з 01.09.1982 року по 02.03.1984 року, з 06.03.1986 року по 29.10.1993 року, згідно записів у трудовій книжці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2023 року про призначення пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на підставі прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом надання належним чином оформленої позовної заяви із зазначенням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача та з уточненням складу відповідачів, які мають відповідати за позовом, відповідно, уточненням позовних вимог, а також копії цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 24.01.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, розписки-повідомлення до вказаної заяви про долучені до неї документи; належним чином засвідчених копій всіх сторінок паспорту громадянина України та всіх сторінок трудової книжки у відповідності до кількості учасників справи.
04.04.2023 на адресу суду від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків позову, в якій зазначено електронну пошту позивача, а також долучено уточнену позовну заяву щодо відповідачів та щодо позовних вимог, а також засвідчені копії документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 строк на усунення недоліків позову продовжено на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
22.05.2023 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи засвідчених копії всіх сторінок паспорту, всіх сторінок трудової книжки, в якій просила розглянути позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 позовну заяву (уточнену) прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4101/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_2 ); розрахунку страхового стажу станом на час звернення за призначенням пенсії (24.01.2023).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
До відзиву відповідачем-1 було долучено витребувані докази.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 постановлено розгляд адміністративної справи №160/4101/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.08.2023.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області докази з їх документальним підтвердженням на обґрунтування підстав для прийняття рішення, що оскаржується.
Копія ухвали від 25.07.2023 разом із повістками про виклик були направлені учасникам справи.
Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце засідання, що підтверджується матеріалами справи.
21.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Електронний суд подано клопотання про розгляд справи без участі представника.
У підготовче засідання 21.08.2023 з`явився позивач. Відповідачем-2 не обґрунтовано причин неприбуття у засідання уповноваженого представника. Позивач не заперечувала проти продовження підготовчого засідання без участі представників відповідачів. Протокольною ухвалою постановлено продовжити підготовче засідання за даною явкою.
У підготовчому засіданні 21.08.2023 судом поставлено на розгляд питання щодо можливості закінчення підготовчого провадження. Проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті та вирішення цього питання у письмовому провадженні позивач не заперечувала.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 18.09.2023.
До вказаного клопотання відповідачем-2 долучено витребувані докази.
У судовому засіданні 18.09.2023 з`явились позивач та представник відповідача-1. Позивач надала свої пояснення щодо обставин позову. У судовому засіданні оголошено перерву до 22.09.2023.
18.09.2023 позивачем подано заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження та задовольнити позовну заяву.
В судовому засіданні 22.09.2023 позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечувала.
У судовому засіданні 22.09.2023 було оголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 20.06.2000 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
24.01.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ обслуговування громадян №1 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 152).
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви від 24.01.2023 вх.№1351 долучено такі документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення пенсії, паспорт, заява про спосіб виплати пенсії, пам`ятка пенсіонера, свідоцтво про шлюб, трудова книжка НОМЕР_1 (а.с. 152 зворотній бік).
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.01.2023 № 83 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV за відсутності необхідного страхового стажу (а.с.41).

Означене рішення від 31.01.2023 № 83 обґрунтоване наступним.

3гідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявниці на дату звернення становить 27 років 01 місяць 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу згідно з записів трудової книжки серії НОМЕР_4 не зараховані періоди роботи: з 24.07.1979 року по 16.04.1981 року, оскільки печатка, що засвідчує запис про звільнення, нечитабельна; період навчання з 01.09.1982 року по 02.03.1984 року, оскільки дата початку навчання не відповідає даті підстави початку навчання; з 06.03.1986 року по 29.10.1993 року, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою. Для зарахування зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Копію рішення від 31.01.2023 № 83 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 03.02.2023 №0400-010204-8/15078 (а.с.27).

12.04.2023 позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ обслуговування громадян №1 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 161).

Згідно із розпискою-повідомленням до заяви від 12.04.2023 вх.№5757 долучено такі документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення пенсії, паспорт, довідка про прийняття на роботу №220/01-05, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №29, 220, пам`ятка, заява, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_5 , особова картка (а.с. 161 зворотній бік).

За результатами розгляду заяви та долучених документів позивачу призначено пенсію за віком.

Згідно із протоколом призначення пенсії (рішення №83 від 21.04.2023) ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 03.02.2023, страховий стаж становить 31 рік 11 місяців 07 днів (а.с. 136).

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 83 (а.с.131, 181) страховий стаж позивача становить 31 рік 11 місяців 07 днів, до якого зараховано наступні періоди:

з 24.07.1979 по 16.04.1981 - ___________ - 01 рік 08 місяців 23 дні;

з 28.04.1981 по 05.05.1981 - ___________ - 0 років 0 місяців 08 днів;

з 01.06.1981 по 01.02.1982 - ___________ - 0 років 08 місяців 01 день;

з 02.02.1982 по 26.08.1982 - ___________ - 0 років 06 місяців 25 днів;

з 01.09.1982 по 05.03.1984 навчання у вищих/середніх НЗ 01 рік 06 місяців 05 днів;

з 14.03.1984 по 17.10.1985 - ___________ - 01 рік 07 місяців 04 дні;

з 18.10.1985 по 16.05.1987 догляд за дитиною до 3 років 01 рік 06 місяців 29 днів;

з 30.10.1993 по 10.10.1999 - ___________ - 05 років 11 місяців 11 днів;

з 11.01.2000 по 03.05.2000 безробіття - 0 років 03 місяці 23 дні;

з 04.05.2000 по 31.12.2003 - ___________ - 03 роки 07 місяців 28 днів;

з 01.01.2004 по 31.07.2004 - ___________ - 0 років 07 місяців 0 днів;

з 01.09.2004 по 31.08.2006 - ___________ - 01 рік 11 місяців 23 дні;

з 08.09.2006 по 17.09.2010 - ___________ - 04 роки 0 місяців 11 днів;

з 07.04.2011 по 01.08.2013 - ___________ - 02 роки 04 місяці 24 дні;

з 02.08.2013 по 16.02.2017 - ___________ - 03 роки 06 місяців 24 дні;

з 20.07.2018 по 30.06.2019 - ___________ - 0 років 11 місяців 16 днів;

з 01.08.2019 по 06.07.2020 - ___________ - 0 років 10 місяців 22 дні.

01.05.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою з питань пенсійного забезпечення.

Листом 24633-18406/Л-01/8-0400/23 від 29.05.2023 (а.с.184-185) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу, що при призначенні пенсії до страхового стажу не зарахований період роботи з 06.03.1986 по 29.10.1993, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Кабінету Міністрів праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Розглянути питання щодо можливості зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу можливо лише при наданні відповідних документів (довідок, виписок із наказів про прийом та звільнення з роботи та інше) або у судовому порядку

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 24.07.1979 по 16.04.1981, з 01.09.1982 по 02.03.1984, з 06.03.1986 по 29.10.1993, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у призначенні пенсії за віком та щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 24.07.1979 по 16.04.1981, з 01.09.1982 по 02.03.1984, з 06.03.1986 по 29.10.1993.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за повторною заявою позивача від 12.04.2023 та додатково наданими документами позивачеві призначено пенсію за віком з 03.02.2023, тобто з наступного дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, про що свідчить протокол призначення пенсії (а.с. 136).

Отже, матеріалами справи підтверджено призначення позивачу пенсії, тож спір щодо відмови у призначенні пенсії фактично відсутній між сторонами, і ця обставина не заперечена позивачем, порушень в цій частині судом не встановлено та матеріали справи не містять.

Крім того, за розрахунком стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 83 страховий стаж позивача становить 31 рік 11 місяців 7 днів, до якого зараховано такі періоди: з 24.07.1979 по 16.04.1981; з 28.04.1981 по 05.05.1981; з 01.06.1981 по 01.02.1982; з 02.02.1982 по 26.08.1982; з 01.09.1982 по 05.03.1984; з 14.03.1984 по 17.10.1985; з 18.10.1985 по 16.05.1987; з 30.10.1993 по 10.10.1999; з 11.01.2000 по 03.05.2000; з 04.05.2000 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 31.07.2004; з 01.09.2004 по 31.08.2006; з 08.09.2006 по 17.09.2010; з 07.04.2011 по 01.08.2013; з 02.08.2013 по 16.02.2017; з 20.07.2018 по 30.06.2019; з 01.08.2019 по 06.07.2020 (а.с. а.с.131, 181).

Отже, матеріалами справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача періодів її трудової діяльності з 24.07.1979 по 16.04.1981 та з 01.09.1982 по 05.03.1984 (період навчання), тож спір між сторонами щодо вказаних періодів відсутній, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Щодо решти спірних періодів: з 06.03.1986 по 29.10.1993, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1979 (а.с.97-109), позивач у періоді з 06.03.1986 по 29.10.1993 працювала комплектувальником в Дніпропетровському універмазі «Славутич» (записи №14-15).

Трудова книжка в частині вказаного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу та звільнення, підпис начальника відділу кадрів підприємства.

В якості підстави для відмови у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу відповідачем-1 в листі №24633-18406/Л-01/0400/23 від 29.05.2023 зазначено, що такий період не зараховано, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою підприємства, що суперечить вимогам Інструкції № 58 від 29.07.1993 (а.с.184-185).

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача-1, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок законодавцем покладено на адміністрацію підприємства (власника або уповноваженого ним органу).

На момент звільнення позивача з посади (29.10.1993) була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Таким чином, за змістом Інструкції №58, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення до них достовірних відомостей саме на роботодавців, також на керівників підприємств (роботодавців) покладено і обов`язок по заміні печаток і штампів цих підприємств.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Поряд з цим, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Поряд з цим, трудова книжка позивача в частині періоду роботи в Дніпропетровському універмазі «Славутич» не містить неправдивих або недостовірних відомостей, та жодних виправлень, підчисток та/або наведень, зворотнього відповідачем не доведено. Тому зазначені відповідачем зауваження, як-то запис про звільнення не завірений печаткою підприємства, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду трудової діяльності позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність внесення записів у трудовій книжці.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду трудової діяльності в Дніпропетровському універмазі «Славутич» до страхового стажу, відповідач-1 діяв протиправно.

Разом з цим, згідно із розрахунком стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 83 (а.с.137) спірний період частково зарахований відповідачем-1 до страхового стражу, а саме: по 16.05.1987, тому з метою відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу періоду її роботи з 17.05.1987 по 29.10.1993 в Дніпропетровському універмазі «Славутич», оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 28.02.2023.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, місто Слов`янськ, пл. Соборна, буд.3) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) щодо відмови ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у зарахуванні до страхового стажу періодів її роботи з 17.05.1987 по 29.10.1993 в Дніпропетровському універмазі «Славутич».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) періодів її роботи з 17.05.1987 по 29.10.1993 в Дніпропетровському універмазі «Славутич».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 02.10.2023.

Суддя М.М. Бухтіярова