Справа № 283/1230/23
Суддя: Саланда О. М.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/1230/23
Провадження №2-а/283/19/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2023 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Саланди О.М., з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 229 ч. 4, ст. 286 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6983054, винесеної 13.05.2023 інспектором №1 роти БПП в селі Чайки старшим лейтенантом поліції Козік Д.І. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.05.2023 року близько 09 год. 10 хв. на 69-му кілометрі автодороги М-07 Київ-Ковель був зупинений інспектором № 1 роти БПП в селі Чайки старшим лейтенантом поліції Козік Д.І., який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 121 КУпАП. Як вбачається зі змісту постанови від 13.05.2023 року, близько 09 год. 10 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював пасажирські перевезення та не мав справного вогнегасника, чим порушив п.31.4.7.є ПДР України. Відповідно до даної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. Позивач вважає, що вона винесена із грубим порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи з огляду на те, що 13.05.2023 року при в`їзді в село Поташня, 69 км автодороги М-07 Київ - Ковель, він був зупинений ст. лейтенантом інспектором поліції БПП в с. Чайки Козіком Д.І. На його запитання про причину зупинки ст. лейтенант інспектор поліції БПП в с. Чайки Козік Д.І. попросив продемонструвати наявність аптечки, вогнегасника, знаку аварійної зупинки тощо. На виконання вимоги працівника поліції позивач показав вищевказані предмети. Відразу ж після цього поліцейський почав складати протокол про вчинення позивачем правопорушення, оскільки на думку поліцейського вогнегасник несправний, оскільки термін його придатності закінчився в 3 кварталі 2021 року і показав позивачу наклейку з відповідною інформацією на вогнегаснику. Незважаючи на всі пояснення позивача, що 3 квартал 2021 року це дата виробництва цього вогнегасника, а термін придатності порошкового вогнегасника згідно норм чинного законодавства становить 10 років та прохання скористатися правовою допомогою при складанні процесуальних документів поліцейський ніяк не реагував та сказав, що штраф буде незначним, а якщо він з чимось незгоден він зможе скористатися правовою допомогою в суді при оскарженні його дій.

Позивач зазначив, що вогнегасники повинні відповідати вимогам ДСТУ 3675, ДСТУ 3734, НАПБ Б.01.008-2004 «Правила експлуатації вогнегасників», технічних умов, експлуатаційних документів виробників і бути сертифікованими в Україні в установленому порядку. Державний стандарт України ДСТУ 3675-98 «Пожежна безпека. Вогнегасники переносні. Загальні технічні вимоги та методи випробувань». Зазначає, що призначений термін служби для вогнегасників (крім вуглекислотних) повинен бути не менше ніж 10 років. Призначений термін служби балонів високого тиску вуглекислотних вогнегасників установлюється розробником вогнегасників з урахуванням вимог НПАОП 0.00-1.59-87 «Правила устройства и безопасной эксплуатации сосудов, работающих под давлением». Відповідно до ДСТУ 2860 «Надійність техніки. Терміни та визначення» призначений термін служби це календарна тривалість експлуатації, при досягненні якої експлуатацію об`єкта належить припинити незалежно від його технічного стану. Показники надійності вогнегасників щодо призначеного терміну служби вказуються розробниками вогнегасників в технічних умовах. Отже, експлуатацію вогнегасників (вуглекислотних та порошкових) здійснюють відповідно до призначеного терміну служби, який вказується в технічних умовах та інших експлуатаційних документах виробника вогнегасників. Тривалість експлуатації вогнегасника залежна від його типу: повітряно-пінний - може працювати до 10 років; порошковий - 10 років; вуглекислотний - в межах 20 років. Термін придатності вогнегасників, які купуються для транспорту, аналогічні 10 - 20 років, відповідно. На транспортному засобі позивача встановлений вогнегасник порошкового типу, дата виготовлення 3 квартал 2021 року, технічний огляд вогнегасника проводиться відповідно до вимог та у терміни, передбачені чинним законодавством. Інспектор патрульної поліції переплутав та зробив невірний висновок стосовно справності вогнегасника, оскільки 3 квартал 2021 року це дата його виробництва, а не дата закінчення терміну його експлуатації. Позивач вважає, що постанову необґрунтовано, у зв`язку з чим просить суд постанову серії ЕАС № 6983054 від 13.05.2023 року про накладення адміністративного стягнення скасувати, а провадження по справі закрити.

Ухвалою суду від 26.05.2023 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами ст. 286 КАС України, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.06.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов.

21.09.2023 від позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача на належного - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Ухвалою суду від 25.09.2023 клопотання позивача про заміну неналежного відповідача задоволено.

03.10.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов.

У судове засідання сторони та їх представники не з`явились.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача в поданому до суду відзиві просить проводити розгляд справи без його участі.

Суд відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У відзиві представник відповідача зазначив, що твердження позивача не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню. Згідно п.п. 31.4.7 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема за відсутності працездатного вогнегасника на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.Обслуговування вогнегасників регламентується, в першу чергу, ДСТУ 4297:2004 Пожежна техніка. Технічне обслуговування вогнегасників. Загальні технічні вимоги (далі - ДСТУ 4297:2004).Технічне обслуговування вогнегасника це комплекс заходів, спрямований на перевірку вогнегасника та забезпечення його працездатності в режимах очікування, застосування за призначенням, транспортування і зберігання, або на прийняття рішень щодо ремонту чи зняття його з експлуатації.Технічна діагностика вогнегасника - це стадія технічного обслуговування вогнегасника, мета якої - визначити технічний стан вогнегасника, знайти несправність і прийняти рішення стосовно його ремонту, технічного огляду, перезарядки або завершення його експлуатації.Обслуговування вогнегасника проводиться один раз в році - на пункті технічного обслуговування вогнегасників (ПТОВ) (пункт 4.2.3 ДСТУ 4297:2004). ПТОВ - повинен мати ліцензію ГДПБ МНС України на даний вид робіт.

Найголовнішим для визначення працездатності вогнегасників є наявність на корпусі пристрою етикетки ПТОВ встановленого зразка (відповідно до «Правилексплуатації та типові норми належності вогнегасників», затверджених Наказом МВС України від 15.01.2018 № 25), на якій вказується: назва та юридична адреса ПТОВ; номер ліцензії; місця для нанесення знаків маркування про проведене технічне діагностування та ТО вогнегасника (ремонтування, технічне опосвідчення, перезарядження).Після технічного діагностування вогнегасника на етикетці ПТОВ наклеюють знак маркування встановленого зразка про проведене технічне діагностування (контрольний знак жовтого кольору), на якому вказана дата проведення технічного діагностування та ідентифікаційний номер працівника ПТОВ, який його проводив.Після проведення ТО вогнегасника (ремонтування, технічного опосвідчення, перезарядження) на етикетці ПТОВ наклеюють знаки маркування встановленого зразка: про проведене ТО свідчить контрольний знак зеленого кольору, на якому вказані дата проведення ТО вогнегасника та ідентифікаційний номер працівника ПТОВ, який його проводив; про термін проведення наступного ТО свідчить контрольний знак червоного кольору, на якому вказана дата проведення наступного ТО вогнегасника.Відповідно до п. 3.20.2. ДСТУ 4297:2004, не рідше одного разу на рік відповідно до експлуатаційних документів виробника має здійснюватися технічне діагностування вогнегасників на ПТОВ.До того ж, згідно п. 4.5.4 ДСТУ 4297:2004, перезаряджати порошкові вогнегасники треба з періодичністю не рідше одного рази на 2 роки, якщо виробниками не передбачено більшого строку. Порошкові вогнегасники, які встановлені на дорожньо-транспортних засобах або які випробували під час експлуатації дію несприятливих кліматичних та (або) механічних факторів повинні перезаряджатися не рідше одного разу на рік.Результати та дати вчинення вищезазначених операцій зазначаються саме на етикетці ПТОВ встановленого зразка, яка була взагалі відсутня на корпусі вогнегасника, встановленого в транспортному засобі позивача. З чого можна зробити цілком обґрунтований висновок, що після придбання та встановлення даного пристрою, жодних необхідних дій, передбачених ДСТУ 4297:2004, із даним вогнегасником не проводилося.При перевірці вогнегасника, розташованого в транспортному засобі Mercedes-Benz 313 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , інспектором було встановлено, що наявний вогнегасник не проходив діагностику та перевірку вчасно, відповідно до вимог ДСТУ 4297:2004, а тому вважається не працездатним.

У позовній заяві позивач зазначає, що правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб, передбачений статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема відеозаписом. Оскаржувана постанова містить посилання на доказ, а саме, в графі 7 «До постанови додаються» вказано технічний пристрій (нагрудний відеореєстратор інспектора) № 470592, на який було здійснено фіксацію правопорушення та запис розгляду справи. (Лазерний носій із записами з нагрудного відеореєстратора інспектора (№ 470592), який було надано в якості додатку до первинного відзиву на позовну заяву, міститься в матеріалах судової справи). Щодо тверджень позивача стосовно того, що поліцейський, ухвалюючи оскаржувану постанову, не реагував на його пояснення та на його прохання скористатися правовою допомогою, зазначає, щоЄвропейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.Санкція статті КУпАП, відповідно до якої позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.Зазначив, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.Як видно з відеозапису, доданого до відзиву в якості доказу, інспектор діяв у відповідності до правових приписів статтей 249 (розгляд справи відбувся відкрито та за місцем вчинення), 268, 278, 279 та 280 КУпАП. Інспектор провів розгляд справи, ознайомив позивача з правами та обов`язками особи, що притягається до адміністративної відповідальності, які передбачені статтею 268 КУпАП, надав можливість позивачу скористатись своїми правами, в тому числі, ознайомитись з матеріалами справи, надати пояснення, заявити клопотання та реалізувати право на правову допомогу, не створюючи при цьому ніякі перешкоди.Спростовуючи всі вищезазначені нарікання позивача, звертає увагу суду, що передивляючись відеозапис можна побачити і почути, як, починаючи з п`ятої хвилині відеозйомки, позивач безперешкодно користується власним мобільним телефоном, характер його розмови містить явно консультаційні риси з приводу вчиненого ним правопорушення. Інспектор патрульної поліції жодного разу не завадив спілкуванню і надав достатньо часу, для отримання позивачем правової допомоги. До того ж, в подальшому, під час розгляду справи, інспектор ознайомив позивача також із його правом скористатися правовою допомогою.

Між сторонами виник спір щодо правомірності рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що 13.05.2023 року інспектором БПП в с. Чайки УПП у Київській області старшим лейтенантом поліції Козік Денисом Ігоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 6983054, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КпАП України та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови 13 травня 2023 року о 09:10 год. водій керував транспортним засобом, який здійснював пасажирські перевезення, та не мав справного вогнегасника, чим порушив п.31.4.7.є ПДР керував транспортним засобом без медичної аптечки, знака аварійної зупинки, непрацюючим вогнегасником та ін.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст.9, ст.10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації

Згідно положень п. 31.1. «Правил дорожнього руху» «технічний стан» транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пунктом 31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема: п.п. 31.4.7. Інші елементи конструкції: б) не працює звуковий сигнал; є) відсутні: працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Так, ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630 ( далі ДСТУ 3649:2010).

Відповідно до ст. 1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюють на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

Обслуговування вогнегасників регламентується ДСТУ 4297:2004 Пожежна техніка.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема порушення, передбачені ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі регулює Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015.

Відповідно до положень розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

У своєму позові ОСОБА_1 вважає, що вказана постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи тим, що інспектор патрульної поліції переплутав та зробив невірний висновок стосовно справності вогнегасника, оскільки 3 квартал 2021 року це дата його виробництва, а не дата закінчення терміну його експлуатації, на прохання скористатися правовою допомогою ніяк не реагував, правопорушення не зафіксоване у будь який спосіб, зокрема відеозаписом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до принципу презумпції невинності обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Представником відповідача до відзиву додано відео з нагрудного відеореєстратора поліцейського, яким зафіксовано обставини виявлення правопорушення, розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Доводи позивача щодо відсутності доказів порушення ним ПДР України суд оцінює критично, оскільки на відеозаписі зафіксовано, що поліцейський після зупинки авто позивача, вказав водієві на причини зупинки та виявлене порушення.

Щодо доводу позивача про порушення поліцейським його права на отримання правової допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із дослідженого відеозапису судом встановлено, що інспектор патрульної поліції ознайомив позивача із його правом скористатися правовою допомогою.

На підставі викладеного, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що суб`єктом владних повноважень було порушено процедуру розгляду справи таким чином, що таке порушення могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Із змісту дослідженої постанови поліцейського встановлено, що така постанова за своїм змістом відповідає встановленим вимогам, зазначені у ній відомості щодо часу, місця та обставин справи відповідають дійсності, оскільки підтверджені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме: порушення п. 31.4.7.є Правил дорожнього руху України, що свідчить про обґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6983054 від 13.05.2023 за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, та, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то розподіл судових витрат, понесених позивачем, не здійснюється.

Керуючись ст.ст.9,19,72-77,241-246,255,286, КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста,3.

Суддя: О. М. Саланда