Справа № 260/4601/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4601/22 пров. № А/857/7177/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року (головуючого судді Гаврилка С.Є., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 15 год. 22 хв. в м. Ужгород повний текст рішення складено 17.03.2023) у справі №260/4601/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гринихи Т.Ю. 07.11.2022 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 111 від 22.06.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 , визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 22 червня 2022 року по 25 жовтня 2022 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 22 червня 2022 року по 25 жовтня 2022 року, визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до п. 1 абз. 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 22 червня 2022 року по 25 жовтня 2022 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до п. 1 абз. 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 22 червня 2022 року по 25 жовтня 2022 року, визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до п. 1 абз. 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 12 травня 2022 року по 22 червень 2022 року, зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткову винагороду у відповідності до п. 1 абз. 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 12 травня 2022 року по 22 червень 2022 року, з урахуванням вже виплаченої допомоги.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 111 від 22 червня 2022 року, яким позивача виключено зі списків особового складу зазначеної військової частини та знято зі всіх видів забезпечення, носив суто адміністративно-технічний характер і стосувався організації фінансово-господарського питання комплектування штату батальйону необхідним ресурсним забезпеченням з огляду на його укомплектованість особовим складом, оскільки військовослужбовець не може одночасно обіймати більше ніж одну посаду в структурі штату Збройних Сил України, та, відповідно, отримувати одночасно забезпечення регламентоване для різних посад, відповідачем і було видано оскаржуваний наказ на підставі наказу вищого командування. В силу того, що позивач з 22 червня 2022 року вибув для виконання обов`язків військової служби за посадою до взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу 176 батальйону, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування та виплати останньому грошового забезпечення. Також зазначає, що доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів 12 травня 2022 року суду першої інстанції не надано, відповідна довідка не видавалась із таким рапортом позивач не звертався. Також підставами для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди в сумі 100000 грн. є бойовий наказ, журнал бойових дій, рапорт командира підрозділу та довідки командира військової частини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2023 призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 27 лютого 2022 року призваний на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року та зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади ТРО, на посаду командира 2 стрілецького взводу, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовослужбовця № НОМЕР_4 (а.с. 19).

12 травня 2022 року під час бойових дій, в умовах воєнного стану, при захисті незалежності та територіальної цілісності України, в районі населеного пункту Камишиваха, Попаснянського району Луганської області, в період орієнтовно 10:30-11:00 год., з напрямку Богуславське, потрапив під мінометний обстріл з боку ворога, в наслідок міно-вибухової травми отримав: відкриті багатоуламкові переломи V п`ясної кістки правої кисті, зі зміщенням та дефектом кісткової тканини 4-5 ПК, рвана рана тильної поверхні правої кісті з пошкодженням сухожилля розгинача 4-5 пальця правої кісті, що підтверджується довідкою про обставини травми виданою Військовою частиною НОМЕР_1 від 19 серпня 2022 року № 415 ППД (а.с. 31).

В той же день був направлений до військового госпіталю в місто Бахмут, позивачу була надана медична допомога, та в той же день позивача направлено в місто Дніпро для проходження подальшого лікування, де він знаходився до 22 травня 2022 року. В подальшому позивача евакуйовано у військовий госпіталь в АДРЕСА_1 (в/ч НОМЕР_5 ). 24 травня 2022 року виписаний з Рівненського військового шпиталю.

24 травня 2022 року проведено медичний огляд військово-лікарської комісією (надалі ВЛК) військової частини НОМЕР_5 , та на підставі статті 81 графи III Розкладу хвороб зазначено, що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Дана медична довідка ВЛК передана з рапортом до військової частини НОМЕР_1 (а.с. 22-23). Відпустка надана на 30 діб (з 24 травня 2022 року по 22 червня 2022 року включно).

23 червня 2022 року проведено черговий медичний огляд ВЛК військової частини НОМЕР_6 , та на підставі статті 81 графи III Розкладу хвороб зазначено що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про надання відпустки за станом здоров`я на 30 діб на підставі довідки ВЛК від 23 червня 2022 року (а.с. 25, 33).

22 липня 2022 року проведено черговий медичний огляд ВЛК військової частини НОМЕР_6 , та на підставі статті 81 графи III Розкладу хвороб зазначено що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про надання відпустки за станом здоров`я на 30 діб на підставі довідки ВЛК від 22 липня 2022 року (а.с. 26, 34).

22 серпня 2022 року проведено черговий медичний огляд ВЛК військової частини НОМЕР_6 , та на підставі статті 81 графи III Розкладу хвороб зазначено що потребує реабілітаційного лікування в лікарні святого Мартина в місті Мукачево орієнтовний термін лікування 60 календарних днів (а.с. 27).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Комунальним некомерційним підприємством Мукачівська центральна районна лікарня позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 23 серпня 2022 року по 22 жовтня 2022 року (а.с. 29-30).

Згідно довідки про доходи № 361 ППД від 02 серпня 2022 року за період травень - червень 2022 року позивачу нараховано та виплачено 30291,56 гривень загальна сума грошового забезпечення та 70064,51 гривень сума додаткової винагороди (а.с. 42).

У зв`язку із тим, що починаючи із липня 2022 позивач не отримував грошове забезпечення, 08 вересня 2022 року він звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади ТРО), в якому просив здійснити йому нарахування та виплату грошового забезпечення з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, згідно яких передбачено що в період воєнного стану відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько- експертної, медичної) комісії (а.с. 40).

Відповіді на даний рапорт позивач щодо виплати грошового забезпечення від військової частини НОМЕР_1 не отримав.

11 жовтня 2022 року під час проходження лікування позивач отримав припис виданий військовою частиною НОМЕР_1 , згідно якого йому запропоновано 23 жовтня 2022 року вибути до 176 батальйону резерву в місто Рівне для проходження військової служби (строк прибуття 25 жовтня 2022 року) підстава наказ командувача територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 червня 2022 року № 138, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2022 року №111 (а.с. 36).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2022 року № 111 увільнено від займаних посад і призначено до взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу 176 батальйону резерву цього самого регіонального управління, з 22 червня 2022 року. Також, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 призначеного наказом командувача сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу), від 22 червня 2022 року № 138 на посаду офіцером резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу 176 батальйону резерву вважати, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в місто Ужгород та цим же наказом його виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачено додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень з 01 червня 2022 року по 22 червень 2022 року (а.с. 38, 39).

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальними нормами, які регулюють проходження військової служби є Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі -Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, відповідач керувався пунктом 82 та пунктом 257 Положення № 1153/2008.

Відповідно до пункту 82 Положення № 1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється: на вищі посади - у порядку просування по службі; на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово - лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах; у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій; у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану; у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу; у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України; у разі запровадження нового військового звання.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).

Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.

Згідно із пунктом 112 Положення № 1153/2008 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Відповідно до пункту 257 абзацу 2 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

За приписами пункту 116 Положення № 1153/2008, військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Відповідно до пункту 117 Положення № 1153/2008, призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.

Відповідно до пункту 109 Положення № 1153/2008 вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Зі змісту оскаржуваного наказу № 111 від 22 червня 2022 року вбачається, що старшого лейтенанта ОСОБА_1 командира стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 призначеного наказом командувача сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу), вважати, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в місто Ужгород, з 22 червня 2022 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 12 травня 2022 року під час бойових дій, в умовах воєнного стану, при захисті незалежності та територіальної цілісності України, в районі населеного пункту Камишиваха, Попаснянського району Луганської області, в період орієнтовно 10:30-11:00 год., з напрямку Богуславське, потрапив під мінометний обстріл з боку ворога, в наслідок міно-вибухової травми отримав: відкриті багатоуламкові переломи V п`ясної кістки правої кисті, зі зміщенням та дефектом кісткової тканини 4-5 ПК, рвана рана тильної поверхні правої кісті з пошкодженням сухожилля розгинача 4-5 пальця правої кісті, що підтверджується довідкою про обставини травми виданою Військовою частиною НОМЕР_1 від 19 серпня 2022 року № 415 ППД (а.с. 31).

В той же день був направлений до військового госпіталю в місто Бахмут, позивачу була надана медична допомога, та в той же день позивача направлено в місто Дніпро для проходження подальшого лікування, де він знаходився до 22 травня 2022 року. В подальшому позивача евакуйовано у військовий госпіталь в АДРЕСА_1 (в/ч НОМЕР_5 ), а 24 травня 2022 року виписаний з Рівненського військового шпиталю.

ОСОБА_1 у період з 24 травня 2022 року по 22 червня 2022 року перебував у відпустці по хворобі на підставі військово - лікарської комісії від 24 травня 2022 року, а у період з 23 червня 2022 року перебував у відпустці по хворобі за станом здоров`я на 30 календарних днів на підставі військово - лікарської комісії від 23 червня 2022 року, у період з 22 липня 2022 року перебував у відпустці по хворобі за станом здоров`я на 30 календарних днів на підставі військово - лікарської комісії від 22 липня 2022 року, з 23 серпня 2022 року по 22 жовтня 2022 року перебував стаціонарному лікуванні в медичному закладі Комунальне некомерційне підприємством Мукачівська центральна районна лікарня, під час лікування йому була зроблена чергова операція, дані обставини підтверджуються випискою із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Комунальним некомерційним підприємством Мукачівська центральна районна лікарня (а.с. 22, 25, 26, 29, 30).

Колегія суддів вважає правильними посилання суду першої інстанції, що на дату вибуття позивача до 176 батальйону резерву місто Рівне для подальшого проходження військової служби 22 червня 2022 року відповідачу було достовірно відомо, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні, а тому за вказаний період перебування позивача на лікуванні відповідачем-апелянтом повинно було нараховуватися та виплачуватися грошове забезпечення, адже він перебував на лікарняному в межах строку, визначеного законодавством (тобто без перевищення чотиримісячного терміну). Доказів недостовірності відомостей, що містяться в довідках, які підтверджують перебування позивача на лікуванні, відповідачем не надано, як і не додано до апеляційної скарги.

Таким чином апеляційний суд вважає, що оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2022 року № 111, яким позивача виключено зі списків особового складу НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 22 червня 2022 року, відповідач позбавив ОСОБА_1 грошового забезпечення на період з 23 червня 2022 року по 25 жовтня 2022 року (по день коли позивач зарахований до 176 батальйону резерву в місто Рівне для проходження військової служби та взятий на грошове забезпечення до даного батальйону), яке гарантоване йому державою, а тому таке рішення є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи, а доводи апелянта не спростовують їх.

Як визначено статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 Закону №2011-ХІІ).

Згідно частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Положення статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначають, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

В подальшому дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжено, який не скасовано станом на час розгляду справи.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із статтею 10-1 пункту 11 Закону №2011-XII у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Згідно із пунктом 8.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає обстеженню військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до пункту 6.35. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.

У разі тимчасової втрати працездатності військовослужбовцям не нараховують допомогу за лікарняними, а зберігають грошове забезпечення та виплачують додаткову винагороду на час воєнного стану.

Військовослужбовцям ЗСУ, які отримали ушкодження чи захворіли, виплачують грошове забезпечення за останніми займаними посадами за період звільнення від виконання службових обов`язків: у зв`язку з хворобою та перебуванні на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я).

На час воєнного стану включають до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тисяч гривень, військовослужбовців ЗСУ, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії. До цього періоду включають і час переміщення з одного лікарняного закладу до іншого.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за час їхнього лікування здійснюється відповідно до розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до розділу І пункт 9 Порядку № 260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами здійснюється за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше ніж чотири місяці з дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) та рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах.

Відповідно до пункту 14 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Абзацами 4, 5 пункту 1 постанови № 168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Як судом вже було встановлено позивач 12 травня 2022 року під час бойових дій, в умовах воєнного стану, при захисті незалежності та територіальної цілісності України, потрапив під мінометний обстріл з боку противника, в наслідок міно-вибухової травми отримав: відкриті багатоуламкові переломи V пясної кістки правої кисті, зі зміщенням та дефектом кісткової тканини 4-5 ПК, рвана рана тильної поверхні правої кісті з пошкодженням сухожилля розгинача 4- 5 пальця правої кісті, що підтверджується довідкою про обставини травми виданою Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 31), в зв`язку з чим проходив лікування, переніс дві операції, після чого потребував додаткового лікування та післяопераційної реабілітації, що підтверджується довідками ВЛК та виписками з медичної картки позивача (а.с. 21-23, 25-30).

Відповідно до довідки про доходи № 361 ППД від 02 серпня 2022 року за період з 01 травня 2022 року по 30 червня 2022 року позивачу нараховано та виплачено 30291,56 грн. загальна сума грошового забезпечення та 70064,51 грн. сума додаткової винагороди (а.с. 42).

Таким чином, за період з 12 травня 2022 року по 22 червня 2022 року позивачу, в порушення пункту 1 абзаців 4, 5 Постанови № 168, було нараховано та виплачено грошову допомогу в розмірі 30000 гривень, тобто в меншому розмірі, а за період з 22 червня 2022 року по 25 жовтня 2022 року грошова допомога не виплачувалась, що не заперечується учасниками справи, однак суд вважає, що у разі втрати працездатності за військовослужбовцям зберігається грошове забезпечення за час перебування позивача на лікуванні в лікарняних закладах та за час відпустки по хворобі, йому повинно бути нараховано та виплачено грошове забезпечення за період з 22 червня 2022 року по 25 жовтня 2022 року та за період з 12 травня 2022 року по 25 жовтня 2022 року позивачу має бути нарахована та виплачена грошова допомога в розмірі 100000 гривень (щомісячно) відповідно до пункту 1 абзаців 4, 5 Постанови № 168, а відповідачем допущену протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за спірні періоди, адже відповіді на рапорт позивач щодо виплати грошового забезпечення від військової частини НОМЕР_1 не отримав, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду таких рапортів, та як наслідок правильно задовольнив позов в цій частині, відтак належним способом захисту в даному випадку є саме зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду Постановою №168 від 28.02.2022, за спірні періоди, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

За наведених обставин та письмових доказів колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_1 є особою, яка брала безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а тому має право за вказаний період на виплату додаткової винагороди, а у розпорядженні відповідача були наявні докази безпосередньої участі позивача у прийнятті участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен довести суду правомірність своїх рішень, дій, бездіяльності з урахуванням критеріїв правомірності поведінки, визначених статтею 2 КАС України. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №260/4601/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим

Повний текст постанови складено 02.10.2023