Справа № 580/6783/23
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року справа № 580/6783/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), вякому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволені рапорту про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п. 2 «г» ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за матір`ю на підставі висновку та довідки ЛКК;

- зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення у формі наказу про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п. 2г ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за матір`ю на підставі висновку та довідки ЛКК.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.06.2023 звернувся письмово до начальника військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України, відповідно до абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 часини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - через такі сімейні обставини: у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за матір`ю, яка згідно лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, що підтверджується доданими до рапорту документами, однак відповідно до листа відповідача від 30.06.2023 за №1/61/12/5-1071 у задоволенні рапорту про дострокове звільнення від проходження військової служби відмовлено у зв`язку з тим, що військовослужбовцем не долучено до рапорту висновку МСЕК про те, що його мати потребує постійного догляду. Позивач з вищевказаним рішенням про відмову у задоволенні рапорту не погоджується, вважає його протиправним, а отже таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що у задоволенні рапорту про дострокове звільнення позивача від проходження військової служби правомірно відмовлено у зв`язку з тим, що військовослужбовцем не долучено до рапорту висновку МСЕК про те, що його мати потребує постійного догляду, а надання лише висновку ЛКК від 24.05.2023 №29 не є самостійною підставою для звільнення його з військової служби.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він вважає, що доводи відповідача, які викладені у відзиві є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

01.06.2023 позивач письмово звернувся до начальника військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України, відповідно до абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 часини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - через такі сімейні обставини: у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за матір`ю, яка згідно лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, що підтверджується доданими до рапорту документами:

- висновок ЛКК від 10.03.2023 №14;

- довідку ТОВ «Сімейна поліклініка «Медицина для тебе» №29;

- акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.05.2023;

- довідку про реєстрацію місця проживання від 15.03.2023 №294;

- витяг з реєстру територіальних громад стосовно позивача та його матері;

- копію паспорта та ідентифікаційного номера позивача;

- копію паспорта та ідентифікаційного номера матері позивача;

- копію свідоцтва про народження позивача.

Листом відповідача від 30.06.2023 за №1/61/12/5-1071 у задоволенні рапорту позивача про дострокове звільнення від проходження військової служби відмовлено у зв`язку з тим, що військовослужбовцем не долучено до рапорту висновку МСЕК про те, що його мати потребує постійного догляду, а надання позивачем лише висновку ЛКК від 24.05.2023 №29 не є самостійною підставою для звільнення його з військової служби

Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно частинами першою, другою статті 1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно п. 2 «г» ч.4 ст. 26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Так, перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», абзацу 6 якого визначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком саме медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була б підтверджена необхідність постійного догляду за його матір`ю- не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби саме на підставі п. 2 «г» ч.4 ст. 26 Закону №2232.

При вирішенні даного спору, суд наголошує на тому, що нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 №413 деталізують положення Закону України №2232-XII, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова ( в т.ч. і під час військового стану). Закон встановлює загальні правові норми, якими передбачено перелік документів і органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

Згідно із пунктом 3, 4, підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2019 №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Однак, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за №589/15280, ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується виключно відповідним медичним висновком МСЕК, у той час як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років підтверджується висновком ЛКК.

Крім того, з проведеного ретельного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, у той же час, необхідність постійного стороннього догляду саме за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови №413 конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.

Отже, висновок ЛКК від 10.03.2023 №14, який наданий позивачем, не може бути визнаний беззаперечним документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки такий висновок може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Слід також зауважити, що висновок ЛКК від 10.03.2023 №14 не містить жодного посилання на безтермінову необхідність саме постійного отримання сторонньої допомоги, що очевидно вказує на обмежену часову межами компетенцію лікарсько-консультативної комісії з цього питання, так як у висновку ЛЛК від 10.03.2023 №14 (дійсний до 10.03.2024) зазначається лише про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує паліативного догляд вдома.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеної в аналогічних правовідносинах у постанові від 01.08.2023 у справі №240/5021/23.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ