Справа № 607/5692/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 607/5692/23 пров. № А/857/11645/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Хомич О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2023 року(суддя Дзюбич В.Л., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області(далі ГУНП в Тернопільській області), в якому просив скасувати: Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 219114 від 19.03.2023 (далі Постанова). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що із зазначеною постановою не згідний, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки викладені у постанові обставини не підтверджені жодним належним доказом. Вказує, що він правил дорожнього руху не порушував, однак працівники поліції винесли оскаржувану постанову без належних на те доказів, а також дана постанова не була вручена позивачу на місці вчинення правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням нанеповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, щона відео, яке долучено до матеріалів справи, чітко видно та зі слів позивача підтверджується факт керування транспортним засобом без паска безпеки та без правого дзеркала заднього виду.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно оскаржуваної Постанови, 19.03.2012 о 13 год. 02 хв. на автодорозі Р-41 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NissanPulsar», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого відсутнє передбачене конструкцією транспортного засобу бокове дзеркало заднього виду, а також без пристебнутого ременя пасивної безпеки під час руху транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 31.4.7. (а), 2.3. (в) Правил дорожнього руху

На підставі наведеного винесено Постанову, згідно якої позивач був визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбаченихч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з вказаною Постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів вчинення позивачем порушення п. 2.3 (в) Правил дорожнього руху в матеріалах справи не міститься та відповідачем не надано, зокрема не подано доказів того, що під час керування транспортним засобом водій ОСОБА_1 не був пристебнутим ременем безпеки.

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух,встановлюється ПДР.

Так, п. 2.3 (в) Правил дорожнього руху передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно з п. 31.4.3 (а) Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за відсутності передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності, зокрема, якщо немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, полягає у порушенні правил користування ременями безпеки.

Положеннями статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідачем надано диск DVD-R з двома відеозаписами.

Як вбачається з першого відео, працівник поліції підійшов до транспортного засобу позивача, повідомив останньому про порушення правил дорожнього руху, зокрема те, що ОСОБА_1 був не пристебнутий ременем безпеки. Разом з тим, з даного відео не видно вчинення позивачем порушень, вказаних у Постанові.

Таким чином, жодних доказів вчинення позивачем порушення п. 2.3 (в) Правил дорожнього руху в матеріалах справи не міститься та відповідачем не надано, зокрема не подано доказів того, що під час керування транспортним засобом водій ОСОБА_1 не був пристебнутим ременем безпеки.

З другого відео, яке міститься на диску взагалі не можливо ідентифікувати транспортний засіб зображений на ньому, зокрема не видно державного номерного знаку.

Стосовно доводів позивача про те, що він не порушував вимоги п. 31.4.3 (а) Правил дорожнього руху, а саме не керував автомобілем за відсутності передбачених конструкцією транспортного засобу дзеркала заднього виду, суд першої інстанції вказав, що такі не заслуговують на увагу оскільки з наданих позивачем пояснень працівникам поліції, які містяться на відео, видно, що позивач розповідає працівникам поліції те, що дзеркало заднього виду відламалося та він ще не встиг його встановити. Окрім цього, вказане дзеркало заднього виду містилось у багажнику транспортного засобу, яким керував позивач.

Разом з цим, перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 ПДР, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання».

Згідно пункту 31.5. ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Отже, в разі виявлення відсутності передбаченого конструкцією транспортного засобу скла правого дзеркала заднього виду, пп. 31.4 ПДР не забороняє подальший рух до їх усунення несправностей, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч.1ст. 121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормоюКУпАП.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, апелянтом не наведено достатніх доказів правомірності свого рішення.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2023 року в справі №607/5692/23- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 03 жовтня 2023 року