Справа № 638/5463/23
Суддя: Яковлева В. М.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2023 року

м. Харків

Справа №638/5463/23

Провадження №2-а/638/99/23

Дзержинський районнийсуд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Поддубкіної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - інспектор, лейтенант поліції Коваль Ірина Анатолївна, Головне управління Національної поліції у Львівській області,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у залі суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта поліції Коваль Ірини Анатолївни, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до інспектора Коваль Ірини Анатолївни, Головного управління Національної поліції у Львівській про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2023 року близько 22 год. 03 хв. позивач ОСОБА_1 на автомобілі KIA FORTE , д.н.з. НОМЕР_1 виїжджала з парковки навпроти санаторію Женева (приблизна адреса: вул. Суховоля, 63 м.Трускавець). До початку руху уважно оцінила обстановку на дорозі, перевірила наявність/відсутність дорожніх знаків. Вулиця була майже не освітлена та пуста, на дорозі відсутня дорожня розмітка, навіть з фарами її не видно, зі знаків були лише знак 5.38 Паркування з табличками до нього (спосіб паркування), жодних заборонних, попереджувальних чи інших знаків не було, про що

свідчить відео зняте мною в той же вечір, через 5 хвилин після складання постанови (відео додається). При виїзді з паркування позивач рухалась дуже обережно і повільно (приблизно 20 км/год), зважаючи на темну пору та те, що це місто для неї нове і дороги невідомі, знаки та розмітка відсутні. Щойно від`їхала з парковки, з-за повороту назустріч виїхав поліцейський автомобіль з червоно-синіми маячками та світлом фар, що на додачу засліпило і ОСОБА_1 на вимогу поліцейських зупинилась, ввімкнувши аварійну світлову сигналізацію.

Далі з`сувалось, що позивачку зупинила поліцейська ВП № 2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП в Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_2 та повідомила позивача, що на її думку вона здійснила адміністративне правопорушення. Інспектор так і не продемонстрував позивачу жодних доказів вчинення нею правопорушення та не попередив що вона здійснювала чи здійснює превентивний захід - застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Інспектору позивач пояснила, що вона не місцева, і що знаки та дорожня розмітка відсутні.

Але інспекторка ОСОБА_2 не зважала на доводи та прохання перевірити відсутність знаків. Крім того, ОСОБА_1 не було надано можливість належним чином надати пояснення.

Після чого інспектором Коваль І.А. ВП № 2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП в Львівській області було прийнято постанову серії ЕАС №7071122 стосовно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за частиною 3 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680, 00 грн.

Вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з відсутністю знаків 5.8 чи 5.11 на дорожній розмітці, а сама по собі постанова інспектора поліції не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, та саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення правопорушення.

Відсутність будь-яких належних доказів її вини у скоєнні правопорушення є підставами скасування постанови та закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати постанову серії ЕАС №7071122 від 28 травня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адмііністратвине правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 122 КУпАП.

Крім того, просить стягнути з ГУНП в Львівській області понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином відповідно до частини першої статті 268 КАС України. Клопотань про відкладення слухання справи суду, відзиву до суду не надійшло.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Крім того, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина четверта статті 159 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

28.05.2023 року інспектором Коваль І.А. ВП №2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП в Львівській області складено постанову серії ЕАС №7071122 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Зазначеною постановою на позивача накладено стягнення у вигляд штрафу в сумі 680 грн за те, що остання 28.05.2023 р. о 22 год. 03 хв. в м. Трускавець по вул. Суховоля, 54, здійснила рух смугою для маршрутних транспортних засобів, порушивши вимоги дорожніх знаків 5.8, 5.11 та дорожньої розмітки 1.12, чим порушила п. 17.1 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП

Так, відповідно до частини третьої статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно п.17.1 ПДР України на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів" або 5.11 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Відповідно до п.п. 1,3, 8 ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено відповідними статтями КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1, 2, 3 і 5 ст. 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач ум. Трускавець по вул. Суховоля, 54, керуючи транспортним засобом KIA FORTE, д.н. НОМЕР_2 , здійснила рух смугою для маршрутних транспортних засобів, порушивши вимоги дорожніх знаків 5.8, 5.11 та дорожньої розмітки 1.12, чим порушила п. 17.1 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач зазначила про відсутність на шляху її руху знаків 5.8, чи 5.11, а також будь-якої дорожньої розмітки.

Як вбачається з пункту 7 постанови серії ЕАС №7071122 від 28.05.2023 року будь-які посилання на докази, які слугували підставою для винесення зазначеної постанови про адміністративне правопорушення, відсутні, як і відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

При винесенні постанови нспекторка ОСОБА_2 не взяла до уваги жодні доводи позивачки та прохання перевірити відсутність знаків. Крім того, ОСОБА_1 не було надано можливості належним чином надати свої пояснення та скористатися правовою допомогою.

Відтак, відповідачем до суду жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у постанові про адміністративне правопорушення не надано, матеріали справи також не містять.

У зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати наявність за місцем вчинення правопорушення дорожніх знаків 5.8, 5.11 та дорожньої розмітки 1.12, з огляду на відсутність таких доказів в матеріалах справи.

Таким чином, постанова складена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП, оскільки опис обставин порушення не відповідає вимогам ПДР України та обставинам, установлених при розгляді справи.

Водночас, суд приймає до уваги доводи позивачки про те, що лише сама по собі постанова інспектора поліції не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, не може бути єдиним належним доказом вчинення правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Тобто наявність події адміністративного правопорушення є обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Але, в порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 73 КАСУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з порушенням позивачем п. 17.1 Правил дорожнього руху, відповідачем до суду не надано, як і не надано відзив на позовну заяву.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З цього виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Статтею 286 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбачене частиною третьоюї статті 122 КУпАП, підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

Стосовно позовних вимог, пред`явлених до інспектора, лейтенанта поліції Коваль Ірини Анатолївни, суд зазначає таке.

Відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222-1 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 204-2 КУпАП.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

За таких обставин за результатами розгляду справи необхідно відмовити в позові до неналежного відповідача та прийняти рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 по справі №724/716/16-а.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу

Так, ч. ч. 1, 3ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19).

Так, в матералах справи наявний акт наданих послуг від 30.06.2023 року до договору про надання правничої допомоги № 68 від 30.05.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Антона Потерайла".

Зазначений акт містить детальний опис робіт, виконаних при наданні правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: додаткову угоду № 1 від 30.06.2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №68 від 30.06.2023 року; ордер, виданий адвокатським бюро «Антона Потерайла» на ім`я адвоката Потерайла А.М. для представництва інтересів позивача у Дзержинському районному суді м. Харкова; акт наданих послуг від 30.06.2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №68 від 30.05.2023 року, згідно якого адвокатським бюро «Антона Потерайла» виконано зобов`язання по підготовці позовної заяви до Дзержинського районного суду м. Харкова за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАС №7071122 від 28.05.2023 року про накладення адміністративного стягнення за порушення правил ПДР України у фіксованій сумі 4000 грн. за представництво інтересів позивача в суді.

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 1 від 30.06.2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 68 від 30.06.2023 року, фіксована сума у розмірі 4000 грн підлягає оплаті клієнтом на користь виконавця протягом 60 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, незначну складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, перелічених у акті прийому-передачі виконаних робіт, приймаючи до уваги надані документі, суд доходить висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн, оскільки такий розмір є співмірним та пропорційним.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивача звільнено ві сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", отже, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 72,73, 241-246,268,269, 271, 272, 286 КАС України, суд -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ЕАС № 7071122 від 28.05.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КпАП України у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 680,00 грн, складену поліцейською ВП №2 (м.Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Коваль Іриною Анатоліївною, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора, лейтенанта поліції Коваль Ірини Анатолївни - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в Львівській області (, адреса: 79000, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Судові витрати по оплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2023 року.

Суддя В.М. Яковлева