Справа № 200/4738/23
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Справа№200/4738/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2023 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2022 по 27.07.2023 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2022 по 27.07.2023 у сумі 83 216,40 грн. відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача звільнено з військової служби 06.02.2022 у зв`язку із закінченням строку контракту, проте у період проходження військової служби не у повному розмірі виплачувалося грошове забезпечення, що стало підставою звернення до суду. Рішенням суду від 14.02.2023 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, за заявою позивача від 29.05.2023, відповідач виплатив належні грошові суми 28.07.2023. Позивач вказав, що відповідачем затримано розрахунок з 07.02.2022 по 27.07.2023 на 536 днів, що є підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що військовою частиною НОМЕР_1 , 06.02.2022, в день виключення зі списків особового складу, було здійснено виплату позивачеві неоспорюваної суми. При цьому, з позовною заявою у справі № 200/4649/22 позивач звернувся тільки 12.10.2022 та тільки 14.02.2023 рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4649/22 військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати і виплатити на користь позивача суму коштів, з приводу яких виник спір, вказане рішення 04.07.2023 набрало законної сили.

Також вказав, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 на всій території України запроваджено воєнний стан. З початку введення на території України воєнного стану, персонал НОМЕР_2 прикордонного загону залучений до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України, а також виконання заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного стану. Посилається на те, що фактично з березня 2022 року військова частина НОМЕР_1 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонував. З серпня 2022 року розпочалось формування в новому складі Військової частини НОМЕР_1 . Відповідно, у грудні 2022 року, окрім іншого, військова частина НОМЕР_1 була забезпечена оргтехнікою з можливістю під`єднання в 2023 році до підсистеми Електронний суд. Зазначає, що ці обставини, в сукупності, не дали змогу Військовій частині НОМЕР_1 повноцінно здійснювати свою діяльність відповідно до вимог Закону України Про Державну прикордонну службу України, зокрема щодо захисту інтересів в судах, здійснення виконання рішень судів.

Відповідач наголосив, що позивачем проігноровано обмеження статті 117 КЗпП Україні, в якій зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Ухвалою судді від 04.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справ (у письмовому провадженні), витребувано докази у відповідача.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , що видано Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України 05.05.2015. Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.02.2022 №74-ОС Про особовий склад припинено (розірвано) контракт та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майстер-сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії начальника групи документального забезпечення відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б), звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 05.01.2022 №4-ОС за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Надано термін для розрахунку та здачі посади до 06.02.2022.

Як вбачається з системи Діловодство спеціалізованого суду, 19.10.2022 позивач звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 щодо правильності обчислення та виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 06.02.2022.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2023 адміністративний позов задоволено. Вирішено, зокрема:

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2021 по 31.12.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2022 по 06.02.2022, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 16 років з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 04.07.2023, відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з платіжної інструкцією №4882 від 27.07.2023 на виконання рішення суду у справі №200/4649/22 відповідачем перераховано позивачеві грошове забезпечення в сумі 116332,19 грн., що підтверджує позивач.

Згідно з довідкою від 18.09.2023 №671, що надана відповідачем на вимоги ухвали суду, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні календарні місяці перед звільненням складає: грудень 2021 року 12951,70 грн., січень 2022 року 12951,70 грн., середній заробіток за день 417,80 грн.

Відповідно до копії архівної відомості з січня 2022 року по грудень 2022 року, у лютому 2022 року (місяці звільнення) позивачу нараховано грошове забезпечення у розмірі 196676,35 грн.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для виплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За приписами частин 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

За загальним правилом у правовідносинах, що є предметом розгляду даної справи, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Оскільки Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116-117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовій позиції щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, наведеній у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16 та від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне проведення розрахунку під час звільнення, суд зазначає таке.

Так, метою встановлення передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності роботодавця є захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, немає на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 чинного із 19.07.2022 який діяв на момент виплати позивачці недоотриманих сум грошового забезпечення).

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

У вказаному рішенні також зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком Верховного Суду України, наведеними у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, щодо того, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Як вже зазначалося, основною метою покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є захист майнових прав працівника у зв`язку із його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом для існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Так, суд ураховує, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини з 06.02.2022.

28.07.2023 на виконання рішення суду у справі № 200/4649/22 військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу грошове забезпечення в сумі 116332,19 грн.

Отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 07.02.2022 по 27.07.2023 становить 536 календарних днів.

Згідно з довідкою від 18.09.2023 №671 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні календарні місяці перед звільненням складає: грудень 2021 року 12951,70 грн., січень 2022 року 12951,70 грн., середній заробіток за день 417,80 грн.

Таким чином, за період з 07.02.2022 по 27.07.2023 за 536 календарних днів середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 223940,80 грн (417,80 грн. х 536 календарних днів).

При цьому суд ураховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким положення статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції та встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Таким чином, з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX.

Таким чином, хоча загальний період затримки остаточного розрахунку з позивачем становить 536 календарних днів, максимальний розмір грошового забезпечення, який може бути виплачено за наявності підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, є еквівалентним середньому розміру грошового забезпечення позивачки за шість місяців (з 27.01.2023 по 27.07.2023), що становить 182 календарних дні.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в цьому разі становить 76039,60 грн (417,80 грн. х 182 календарних днів).

При цьому підлягають застосуванню критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд ураховує такі обставини: як розмір недоплаченої суми заробітку, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Так, загальний розмір виплат нарахованих позивачеві при виключені зі списків особового складу складав 313008,54 грн., з яких: 196676,35 грн. (виплачено при звільненні), 116332,19 грн. (виплачено на виконання рішення суду).

Частка заборгованості (відповідно до алгоритму виведеного Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19) складає: 116332,19 грн. /313008,54 грн. * 100% =37,16%

Отже, середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статтею 117 КЗпП України шестимісячного терміну та з врахуванням принципу співмірності становить 28256,32 грн. (417,80 грн х 182 календарних днів х 37,16%).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям є середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 28 256,32 грн.

При цьому із зазначеної суми роботодавцем у подальшому здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 28 256,32 грн.

Ураховуючи, що позивач просив нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 07.02.2022 по 27.07.2023 у сумі 83 216,40 грн., позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, при цьому докази понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 28 256,32 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв