Справа № 120/11790/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 р. Справа № 120/11790/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

02.08.2023 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Підзери І.В., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною бездіяльністю відповідача щодо звільнення позивача за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю своєї дружини.

Позивач зазначає, що на початку липня 2023 року він звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю своєї дружини. У рапорті позивач вказав на те, що мати його дружини ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії 12ААГ № 026549, та відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії № 112/2 потребує постійного стороннього догляду. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії № 112/3 його дружина потребує оперативного лікування, а тому не може здійснювати догляд за своєю матір`ю.

Листом відповідач повідомив позивача про те, що для підтвердження необхідності стороннього догляду йому слід надати висновок МСЕК, оскільки висновок лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільненні зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незвільнення з військової служби позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 07.08.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

30.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що для звільнення позивача за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема задля підтвердження необхідності стороннього догляду, позивач має надати висновок саме медико-соціальної експертної комісії про потребу особи з інвалідністю постійного догляду, що є необхідною умовою для прийняття законного рішення про звільнення військовослужбовця зі служби за цією правовою підставою.

Відповідач також зауважує, що позивач до рапорту не надав підтверджуючі документи щодо відсутності інших членів сім`ї чи родичів, які не можуть здійснювати постійний догляд.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини справи.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище дружини ОСОБА_4 ).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_3 .

Крім того, згідно з Актом обстеження на предмет проживання гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , який датований 22.06.2023, ОСОБА_3 фактично проживає без реєстрації за зазначеною адресою з неповнолітньою донькою ОСОБА_6 , мамою ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_1 .

З 07.03.2023 позивач ОСОБА_1 призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

04.07.2023 позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

До рапорту позивач додав такі документи (їх нотаріально засвідченні копії): довідку до акта огляду МСЕК серії 12АГГ № 026549; висновки ЛКК від 19.06.2023 за № 112/2 та 112/3; свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ; акт від 22.06.2023; витяг з Державного реєстру актів цивільного громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

За наслідками розгляду вказаного рапорту відповідач відмовив у його погодженні через те, що для підтвердження необхідності стороннього догляду позивач має надати висновок медико-соціальної експертної комісії, оскільки висновок лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільненні з військової служби за мобілізацією.

Позивач не погоджується з наданою відмовою та вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо його незвільнення з військової служби, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4-6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Водночас підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232-XII і залежать від виду військової служби.

Так, підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Зокрема пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим під час воєнного стану.

Судом встановлено, що позивач подав відповідачу рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За змістом відповідної норми військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю дружини, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком лікарсько-консультативної комісії № 112/2 від 19.06.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Водночас відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки, як зазначено зокрема у відзиві на позовну заяву, висновок лікарсько-консультативної комісії не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення такого догляду над особою, віком понад 18 років.

Відтак, перевіряючи вищенаведені доводи та оцінюючи питання щодо допустимості медичного висновку лікарсько-консультативної комісії № 112/2 від 19.06.2023 для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю дружини позивача, як підстави для його звільнення зі служби за сімейними обставинами, суд зазначає таке.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Водночас згідно з пунктом 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 № 189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021 за № 731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК суд доходить висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Відтак суд погоджується з аргументами відповідача про те, що висновок лікарсько-консультативної комісії не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю дружини позивача, оскільки для підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Крім того, суд враховує, що згідно з абзацом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Наведене додатково свідчить про те, що для осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Водночас позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за матір`ю його дружини, разом з рапортом не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача щодо його незвільнення зі служби.

При цьому суд відхиляє твердження позивача про суперечність підзаконного нормативно-правового акта акту вищої юридичної сили, а саме Закону № 2232-XII.

Суд зазначає, що підпункт "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлює широке коло підстав для звільнення з військової служби, а абзац відповідної норми, на яку посилається позивач, передбачає умову здійснення військовослужбовцем постійного догляду як за повнолітними (хворою дружиною (чоловіком), батьками своїми чи дружини (чоловіка)), так і неповнолітними (дитина) особами, у зв`язку з чим передбачено надання різних підтверджуючих документів: медичного висновку МСЕК або медичного висновку ЛКК). Відповідні медичні документи не є тотожними, як помилково вважає позивач, а відтак для з`ясування належності того чи іншого документа у конкретному випадку необхідно звертатися саме до пізаконних нормативно-правових актів, зокрема тих, які проаналізовані судом вище.

На думку суду, нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 № 413 не суперечать Закону № 2232-XII, а лише деталізують його положення з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова.

Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу норми постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, медичний висновок лікарсько-консультативної комісії № 112/2 від 19.06.2023 не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки виданий такою комісією висновок може підтверджувати відповідні обставини (постійного стороннього догляду за хворим) лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Враховуючи наведене суд вважає правильними доводи відповідача про те, що наданий позивачем разом з рапортом медичний висновок ЛКК не є належним підтверджуючим документом для його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.

В розумінні положень КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Відповідно до статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ),;

2) представник позивача: адвокат Підзера Ірина Василівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000796 від 31.05.2021, адреса для листування: АДРЕСА_3 );

3) відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ).

Повне судове рішення складено 02.10.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович