Справа № 540/1333/22
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/1333/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 06.12.2021 року №Ф-27920-2102,-

В С Т А Н О В И В:

До Херсонського окружного адміністративного суду 18.02.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 06.12.2021 року №Ф-27920-2102.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не мав та не має будь-якого боргу (недоїмки) перед відповідачем на суму 37606, 99грн. Вказана сума ним не декларувалась та йому не донараховувалась.

У позові вказано, що як вбачається з вимоги, вона видана відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи податкових органів. На думку позивача, форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) не відповідає формі, затвердженій додатком 7 до Інструкції про порядок нарахування сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Так, незважаючи на посилання на додаток 7 до Інструкції, податковий орган вніс незаконні зміни до форми, оскільки підставами виникнення заборгованості згідно затвердженої форми є дані інформаційно-телекомінукаційних систем ДПС, а в оспорюваній вимозі підставою зазначено дані інформаційної системи податкових органів.

Вказане, на думку позивача, свідчить про використання податковим органом ГУ ДПС У Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі неналежного (недійсного) бланку, що, по-перше, не створює підстав для оплати через невідповідність статті 25 вказаного Закону, а, по-друге, свідчить про недотримання вимоги до виконавчого документу, який може бути прийнятий органом Державної виконавчої служби через ту саму невідповідність форми.

Крім того, позивач вважає, що податковим органом невірно вибрані підстави виникнення боргу (недоїмки).

Як вказано у позові, діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була припинена 28.09.2020 року, що свідчить про втрату ним ознак платника податку, у тому числі й єдиного внеску. За таких обставин податковий орган перед виданням вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 грудня 2021р. №Ф-27920-2102 мав перевірити, чи має ОСОБА_1 статус платника єдиного внеску та, як наслідок, чи повинен він сплачувати суми боргу, які можливо виникли під час, коли він мав такий статус.

Зазначене порушення, на думку позивача, призвело до видання протиправної вимоги, яка підлягає скасуванню, що не було враховано при адміністративному оскарженні вимоги.

У позові вказано, що сума боргу ймовірно виникла на підставі Акту перевірки від 22 листопада 2019р. №97/21-22-33-05/ НОМЕР_1 . Після видання зазначеного Акту, податковий орган видав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2020р. №Ф-000083305, відповідно до якої заборгованість зі сплати єдиного внеску фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складала 40726, 47грн. Зазначена вимога оскаржувалась ФОП ОСОБА_1 в адміністративному та судовому порядках, за результатами яких була залишена без змін. Таким чином на підставі вказаної податкової вимоги у січі 2020 року у ФОП ОСОБА_1 виникла певна недоїмка з єдиного внеску. Отже, на думку позивача, видання повторної вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за той самий податковий період, збільшило вдвічі суму боргу з єдиного внеску. При цьому, підставами обох вимог став саме Акт перевірки від 22 листопада 2019р. №97/21-22-33-05/ НОМЕР_1 , суми є тотожними, податковий період нарахування боргу - той самий.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справі між суддями від 16.06.2022 року справу №540/1333/22 передано для розгляду головуючому судді Корой С.М.

Ухвалою суду від 04.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2022року доручено Головному управлінню ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі надати до Одеського окружного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали копію індивідуальної картки платника - ОСОБА_1 по єдиному внеску станом на 06.12.2021 року та станом на дату надання відповіді на дану ухвалу та зупинено провадження по справі №540/1333/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 06.12.2021 року №Ф-27920-2102 до надходження відповіді на доручення.

За вх.№ЕП/28454/22 до суду надійшла копія індивідуальної картки платника - ОСОБА_1 по єдиному внеску.

За вх.№23769/22 від А.Козеровської як представника Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позов.

Ухвалами суду від 02.10.2023 року:

- поновлено провадження по справі;

- відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області про продовження строку для подання відзиву на позов по справі №540/1333/22 - відмовити.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 24.01.2014 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на податковому обліку в Головному управлінню ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі.

28.09.2020 року на підставі власного рішення позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

17.11.2020 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», акту документальної перевірки від 22.11.2019 року №97/21-22-33-05/ НОМЕР_1 складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-000008330, в якій визначено, що станом на 22.11.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 40726,47 грн.

Правомірність даної вимоги була предметом позову у справі №540/1153/20.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №540/1153/20, яке набрало законної сили 27.11.2021 року у задоволенні позову відмовити повністю.

Даним рішенням, зокрема, встановлено таке:

«…На підставі направлення від 22.10.2019 №155, виданого ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі відповідно до пп.20.1.4 п.20.1.ст.20. пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1. п.77.4 ст.77 ПК України, наказу ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 02.10.2019 №199, плану-графіка про проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2017 по 31.12.2018. правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено акт Про результати документальної планової перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.17 31.12.18, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.17 31.12.18 №97/21-22-33-05/ НОМЕР_1 від 22.11.2019 року.

Висновками акту перевірки, в частині яка оскаржується позивачем в даній справі є:

- в порушення п.2 частини першої ст.7 Закону України від 08.07.2010р. №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» занижено суму єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності у перевіряємому періоді на суму 40726,47 грн.( у т.ч. на суму 11895,27 у звітному 2017 році та на 28831,20 у звітному 2018 році);

- неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до порушення п.2 частини першої ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у частині заниження суми єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу за період, який перевірявся, на суму 40726,47 грн.( у т.ч. на суму 11895,27 у звітному 2017 році та на 28831,20 у звітному 2018 році).

На підставі висновків акта перевірки №97/21-22-33-05/ НОМЕР_1 від 22.11.2019 року відповідачем прийняті ряд рішень, що були предметом розгляду інших справ.

У даній справі позивачем оскаржуються такі рішення:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2020 р. №Ф- на суму 40726,47 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником, своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.01.2020 р. № на суму 5262,17 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 17.01.2020 р. № на суму 255 грн.

… Так рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі № 540/571/20 визнано правомірним виключення позивача із реєстру платників єдиного податку із 01.04.2018.

Рішення набрало законної сили на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020р.

Також рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 540/1152/20 визнані правильними висновки податкового органу про завищення позивачем у період 2017-2018 витрат, що призвело до визначення зобов`язань із податку на доходи фізичних осіб, військового збору та ПДВ.

Зазначене рішення набрало законної сини на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021…

За таких обставин, суд вважає правомірним нарахування позивачу ЄСВ за період 2017 2018р. та застосування штрафних санкцій»,

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наданої до суду інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 судом встановлено, що загальна сума податкового боргу позивача станом на 30.11.2021 року становить 43124,16 грн.

Судом встановлено, що 06.12.2021 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-27920-2102, в якій визначено, що станом на 30.11.2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 43124,16 грн.

Вважаючи вимогу протиправною, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою, в якій ставив питання про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

07 лютого 2022 року на адресу позивача надійшло рішення про результати розгляду скарги від 25.01.2022р. №1119/Ф/99-00-06-02-01-09, відповідно до якого вимога була залишена без змін, а скарга фізичної особи ОСОБА_1 без задоволення.

Вважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню вимогу №Ф-27920-2102 від 06.12.2021 року, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п.п. 56.1-56.3 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року за №2464-VI (надалі-Закон №2464-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (ч.8 ст.9 Закону № 2464).

За визначенням ч.ч.8, 12 ст.9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

При цьому, у статті 14 Закону №2464-VI встановлені повноваження податкового органу, серед них визначено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Як встановлено судом, станом на 22.11.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 40726,47 грн.

17.11.2020 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», акту документальної перевірки від 22.11.2019 року №97/21-22-33-05/ НОМЕР_1 складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-000008330, в якій визначено, що станом на 22.11.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 40726,47 грн.

У зв`язку із збільшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, порівняно із попереднім періодом, у відповідності до вимог пункту 3, 4 розділу VI Інструкції №449, та на підставі даних інформаційної системи податкових органів, згідно яких загальна сума боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного соціального внеску станом на 30.11.2021 року становила 43124,16 грн., відповідачем сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-27920-2102 від 06.12.2021 року.

В постанові Верховного Суду від 14.03.2019 року по справі №826/12543/17 викладено висновок, за яким - незначне порушення строку надіслання оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), сформованої в межах визначеного законодавством строку, по суті не впливає на правильність її формування, не спростовує наявності у позивача недоїмки з єдиного внеску та не нівелює обов`язку його сплати як такого.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464 у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Згідно пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Відповідно до пункту 5 розділу VI Інструкції № 449 у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):

пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»;

надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства.

Якщо платник частково сплатив суми недоїмки та/або фінансових санкцій, та/або пені, зазначені у вимозі, до завершення строку остаточного узгодження, до органів державної виконавчої служби/органів Казначейства вимоги, які набрали чинності, пред`являються з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення.

До сум боргу (недоїмки) платника, що подаються до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства, на вимогу про сплату боргу (недоїмки) за даними ІТС включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін штрафів та пені.

Відповідно до пункту 7 розділу VI Інструкції №449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти:

позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними ІТС станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі;

позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними ІТС станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(и) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.

Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, податковий орган подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) набуває статусу виконавчого документу лише на другому етапі. До органу ДВС направляється вимога, яка містить у третій частині літеру «У», та яка сформована після закінчення процедури узгодження суми недоїмки, зазначеної у вимозі сформованій на першому етапі, та тільки на суму зростання боргу (недоїмки), з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення, та з виключенням суми боргу, зазначеної у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.

Отже, сформована на першому етапі вимога не направляється для примусового виконання до органу ДВС, оскільки ще не є узгодженою.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку позивач оскаржує вимогу № Ф-27920-2102 від 06.12.2021 року, яка фіксує суму заборгованості із ЄСВ станом на 30.11.2021 року, надіслана позивачу у порядку узгодження та на даному етапі до її узгодження не є виконавчим документом.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що із складенням податкової вимоги № Ф-27920-2102 від 06.12.2021 року позивачу повторно нараховано суму єдиного внеску, визначену актом перевірки №97/21-22-33-05/ НОМЕР_1 від 22.11.2019 року, оскільки, як вже встановлено судом, з наданої до суду інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 судом встановлено, що загальна сума податкового боргу позивача станом на 30.11.2021 року становить 43124,16 грн.

Щодо доводів позивача про те, що податковий орган перед виданням вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 грудня 2021р. №Ф-27920-2102 мав перевірити, чи має ОСОБА_1 статус платника єдиного внеску та, як наслідок, чи повинен він сплачувати суми боргу, які можливо виникли під час, коли він мав такий статус.

Так, згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 судом встановлено, що збільшення боргу позивача відбулось у зв`язку із прийняттям контролюючим органом:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником, своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.01.2020 р. № на суму 5262,17 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 17.01.2020 р. № на суму 255 грн.

Дані рішення були прийняті до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (дата внесення 28.09.2020 року).

В той же час, узгодження грошових зобов`язань, що визначені у даних рішеннях відбулося після надбання законної сили рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №540/1153/20, тобто сили 27.11.2021 року та вже після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (дата внесення 28.09.2020 року).

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідач правомірно визначив у інтегрованій картці ОСОБА_1 збільшення суми податкового боргу після внесення запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно п.15.1.ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.4. п. 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача про наявність підстав для скасування оскаржуваної вимоги з підстав того, що його діяльність як фізичної особи-підприємця припинена та що він як фізична особа не є платником єдиного внеску.

Щодо доводів позивача про невідповідність вимоги формі, визначеній Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953, оскільки у ній зазначено, що вона складена на підставі «даних інформаційної системи податкових органів», в не «даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС», суд зазначає таке.

У постанові від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16 Верховний Суд зазначив таке:

«Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

Пунктом 5 розділу IV Інструкції №449 визначено, що обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску, яка подається до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

В той же час, відповідно до п.3 розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Таким чином, не зазначення в оскаржуваній вимозі, що вона складена, в тому числі, на підставі акту перевірки не є підставою для її скасування.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідачами допущено фундаментальні порушення, які є підставами для скасування оскаржуваної вимоги.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що правомірність рішень на підставі яких сума податкового боргу, яка зазначена в оскаржуваній вимозі підтверджена рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №540/1153/20, яке набрало законної сили 27.11.2021 року.

Із прийняттям оскаржуваної вимоги у позивача не збільшився податкових борг, який у нього виник на підставі рішень, правомірність яких підтверджена рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №540/1153/20, яке набрало законної сили 27.11.2021 року.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 06.12.2021 року №Ф-27920-2102 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РОНКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73022, код ЄДРПОУ ВП 43995495).

Суддя Корой С.М.

.