Справа № 580/1541/22
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1541/22 Головуючий у 1-й інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати акт №4 від 16.02.2022 форми Н-1/НПВ розслідування нещасного випадку, який стався 03.04.2020 із начальником центру забезпечення ГУ НП в Черкаській області підполковником поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався 03.04.2020 із начальником центру забезпечення ГУ НП в Черкаській області підполковником поліції ОСОБА_1 , та скласти за його результатами акт за формою Н-1, із зазначенням, що нещасний випадок трапився в період проходження служби під час виконання службових обов`язків.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2020 близько 12 години начальник ЦЗ ГУНП в Черкаській області підполковник поліції ОСОБА_1 перебував на території управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ НП в Черкаській області, розташованого за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 341. Поліцейським-водієм АТВ ЦЗ ГУНП в Черкаській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 , водієм службового автомобіля Hyundai Tucson р.н. НОМЕР_1 , було повідомлено ОСОБА_1 про наявність невстановленої несправності в зазначеному автомобілі. Указаний автомобіль був поставлений в приміщення станції технічного обслуговування, де слюсар з ремонту автотранспорту ОСОБА_3 почав проводити діагностику вказаного автомобіля, перебуваючи в оглядовій ямі. Одночасно до приміщення станції зайшли начальник АТВ ЦЗ ГУНП в Черкаській області підполковник поліції ОСОБА_4 та поліцейський-водій АТВ ЦЗ ГУНП в Черкаській області старший сержант поліції ОСОБА_2 .. Під час діагностики ОСОБА_3 повідомив про виявлену несправність та ОСОБА_1 , вирішивши пересвідчитись в несправності, почав спускатись по дерев`яній драбині в оглядову яму. Під час спуску ОСОБА_1 відбувся зсув драбини, внаслідок чого він впав, вдарившись потилицею і попереком об металеву рамку контуру оглядової ями, і отримав тілесні ушкодження з короткочасною втратою свідомості. Опитані свідки даної події ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в своїх поясненнях підтвердили наведені факти нещасного випадку.

04.04.2020 ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою до КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги».

Згідно листка непрацездатності серії АКА №464720 ОСОБА_1 в період з 04.04.2020 по 13.04.2020 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» (нещасний випадок на виробництві та його наслідки) (а.с. 68).

Комісією з розслідування нещасного випадку 08.10.2021 складено затверджений начальником ГУ НП в Черкаській області акт №50, за висновками якого нещасний випадок стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

У подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 10.12.2021 №3347 «Про скасування актів розслідування нещасного випадку Н-1 та створення комісії з повторного розслідування нещасного випадку» приписано вважати скасованим акт за формою Н-1/НПВ №50 від 08.10.2021, створено комісію з повторного розслідування нещасного випадку, яку зобов`язано провести повторне розслідування нещасного випадку та скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 (ПВ/НПВ) на потерпілого.

За результатами повторного розслідування нещасного випадку комісією складено акт форми Н-1/НПВ № 4 від 16.02.2022.

У згаданому акті зазначено, що оскільки службове розслідування вказаного нещасного випадку не проводилося, то комісія з розслідування нещасного випадку не може встановити ознак наявності (відсутності) порушень службової дисципліни в діях потерпілого ОСОБА_1 . За висновками розслідування нещасний випадок із начальником ЦЗ ГУ НП в Черкаській області підполковником поліції ОСОБА_1 стався не під час виконання ним завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію», а тому відповідно до вимог п. 8 розд. III Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 №705, визначається таким, що стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Не погоджуючись із змістом цього акту та стверджуючи про його протиправність, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що розслідування нещасного випадку, що стався 03.04.2020 з позивачем, мало здійснюватися за правилами, які були чинними саме на цю дату, а не на момент проведення розслідування, будь-яких обставин, які б вказували на вину позивача при отриманні травм, матеріали справи не містять, а проведення діагностики службового автомобіля відповідає посадовим обов`язкам ОСОБА_1 , що свідчить про те, що нещасний випадок стався у період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що всупереч висновків суду першої інстанції до спірних правовідносин має застосовуватися законодавство, яке чинне на час проведення розслідування, вчинене позивачем діяння не пов`язане з виконанням завдань і повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію», а покладення на відповідача обов`язку із складання акту нещасного випадку конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження органу державної влади.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону праці» дія цього закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок №1346).

Відповідно до п. 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Згідно п. 2.2 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Пунктом 3.4 Порядку №1346 визначено, що лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою.

Приписи п. 3.5 Порядку №1346 закріплюють, що керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС. До складу комісії не може входити керівник, що безпосередньо керував проведенням робіт, при виконанні яких стався нещасний випадок (у тому числі поранення).

Комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію (п. 3.8 Порядку №1346).

Зі змісту наведених положень Порядку №1346 вбачається, що підставами для проведення розслідування нещасного випадку є: раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше; звернення до лікувально-профілактичного закладу системи МВС з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення); повідомлення про нещасний випадок.

Пунктом 3.9 Порядку №1346 передбачено, що комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він трапився в період проходження служби під час, зокрема, виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення.

Таким чином, якщо в ході проведення службового розслідування встановлено, що тілесні ушкодження отримано особою РНС під час вчинення нею однієї із перелічених вище дій, комісія з розслідування визнає нещасний випадок як такий, що трапився при виконанні службових обов`язків.

Суд першої інстанції правильно підкреслив, що, виходячи із аналізу матеріалів справи, позивач отримав тілесні ушкодження, перебуваючи на робочому місці на території авторемонтного боксу АВТ ЦЗ ГУ НП в Черкаській області у робочий час в період проходження служби та під час виконання службових обов`язків, зокрема, із здійснення контролю за експлуатацією і справністю транспортних засобів, що передбачено посадовою інструкцією начальника Центру забезпечення ГУ НП, з якою ОСОБА_1 ознайомився 15.01.2020 (а.с. 36).

Випадків, передбачених п. 3.11 Порядку №1346 про те, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, матеріали справи не містять.

З приводу аргументів апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 №705 (далі - Порядок №705), який набрав чинності 27.11.2020 та діяв станом на час звернення ОСОБА_1 із рапортом від 14.12.2020, судова колегія оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Порівняльний аналіз положень Порядку №705 та Порядку №1346 в частині визначення обставин настання нещасного випадку в період проходження служби і не пов`язаного з виконанням службових обов`язків свідчить, що норми Порядку №705 такий перелік обставин розширюють, зокрема, шляхом введення такої підстави як діяння потерпілого поліцейського, не пов`язане з виконанням завдань і повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію». Тому, з огляду на згадані вище норми прямої дії Основного Закону, приписи Порядку №705 до нещасного випадку, який стався з позивачем 03.04.2020, поширені бути не можуть безвідносно до того, коли про такий випадок було повідомлено.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на необхідність врахування при вирішенні цього спору позицій Верховного Суду, висловлених у постановах від 18.01.2022 у справі №580/74/19 та від 05.10.2020 у справі №540/776/19, оскільки в указаних справах надавалася оцінка питанню поширення дії Дисциплінарного статуту Національної поліції України на розслідування подій, що виникли до набрання ним чинності, а не Порядку №705.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування акту ГУ НП в Черкаській області форми Н-1/НПВ від 16.02.2022 розслідування нещасного випадку.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог про зобов`язання ГУ НП в Черкаській області провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 03.04.2020 та прийняти рішення відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України від 27.12.2002 №1346, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у вказаному рішенні та скласти і затвердити акти за формами Н-5* та Н-1* про те, що нещасний випадок трапився у період проходження служби і пов`язаний із виконанням службових обов`язків, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. п. 2.2 - 2.4 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Випадки зникнення працівника під час виконання службових (посадових) обов`язків розслідуються відповідно до цього Порядку. Якщо комісія з розслідування, виходячи з конкретних обставин, дійде висновку, що зникнення працівника пов`язане з можливістю нещасного випадку під час виконання службових (посадових) обов`язків, акт спеціального розслідування з такими висновками комісії видається сім`ї цього працівника або особі, яка представляє його інтереси, для звернення до суду із заявою про оголошення працівника померлим. Після оголошення судом працівника померлим керівник зобов`язаний відповідно до акта спеціального розслідування визнати цей нещасний випадок пов`язаним з виконанням службових (посадових) обов`язків, скласти акт за формою Н-1* і взяти цей випадок на облік.

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ*.

Тобто, за наявності обставин, які свідчать про те, що нещасний випадок стався з працівником у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, комісія з розслідування, складає акти за формою Н-5 та за формою Н-1*, беручи на облік такий нещасний випадок.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у межах цієї справи ГУ НП в Черкаській області помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі № 816/303/16.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.