Справа № 480/7283/23
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2023 року Справа № 480/7283/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/7283/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті і просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.07.2023 № 342783 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач не є автомобільним перевізником, жодних договорів перевезення ним не укладалось, автомобіль належить йому на праві приватної власності як фізичній особі громадянину України та був переданий у користування за договором позички транспортного засобу, а перевезення здійснювала Благодійна організація «Благодійний фонд «Дзеркало добра» невідомого йому майна, водій якої ОСОБА_2 не перебуває з ним ні у трудових, ні у цивільно-правових відносинах, жодного відношення ні до вантажу, ні до його перевезення та доставки у цілому, ні до водія позивач не має, а тому з інкримінованим правопорушенням категорично не згоден. Відтак, вважає, що оскаржувана постанова № 342783 від 03.07.2023 прийнята безпідставно, оскільки відсутній передбачений абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" склад правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зокрема, зазначає, що приймаючи оскаржену постанову порушень вимог законодавства України не допустив, адже під час проведення перевірки встановлено, що водій транспортного засобу, який належить позивачеві, не мав при собі таких документів, як: товарно-транспортна накладна, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу повною масою понад 3,5 тон, який передбачений п.3.3. наказ МТЗУ №385 від 24.06.2010, водій не надав тахокарту даних роботи водія до аналогового тахографа за 01.06.2023, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зважаючи на виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства, відповідач вважає правомірним прийняття постанови № 342783 від 03.07.2023, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити.
У відповіді на відзив позивач вказує на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зауважує, що 01.06.2023 між фізичною особою громадянином України ОСОБА_1 , як позичкодавцем, та Благодійною організацією «Благодійний фонд «Дзеркало добра», як користувачем, був укладений договір позички транспортного засобу для перевезення речей, продуктів, тощо. При цьому, знову ж наголошує, що жодного відношення ні до вантажу, ні до його перевезення та доставки у цілому, ні до водія він не має. Таким чином відповідач зобов`язаний довести той факт, що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, так як відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме автомобільні перевізники, які є суб`єктом юридичної відповідальності, а не інші особи (власники транспортних засобів, тощо).
Також звертає увагу суду на те, що всі перераховані у позовній заяві документи, а також товарно-транспортна накладна № 3 від 01.06.2023, надавались 03.07.2023 ОСОБА_1 під час розгляду справи працівникам Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, проте безпідставно не були взяті ними до уваги.
У поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив відповідач, заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі, звертає увагу суду, що на момент проведення рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки жодних документів про те, що позивач начеб-то не є перевізником надано не було. Документи, надані після проведення перевірки та складення акта, не є достовірним та допустимим доказом того, що позивач не був автомобільним перевізником під час перевезення вантажу, при перевірці перевезення якого складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №АР 023213 від 01.06.2023.
Наполягає на тому, що надані до позову матеріали відносно позички транспортного засобу не є юридично значимими документами для цілей визначення перевізника, оскільки були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті, який і є первинним носієм доказової інформації. Надання матеріалів щодо позички згодом, навіть не у зв`язку з розглядом справи Укртрансбезпекою, жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки.
Також наголошує на тому, що власник транспортного засобу, у разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування, зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасовий реєстраційний талон).
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем, і одним із видів діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41).
01.06.2023 о 16 год 00 хв старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме: MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , місце перевірки: м. Суми, вул. Білопільський шлях.
За результатами перевірки складений Акт №АР 023213 від 01.06.2023, під час перевірки було виявлено порушення, що під час перевезення вантажу (макаронні вироби) на момент перевірки відсутні документи, а саме: товарно-транспортна накладна, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу повною масою понад 3,5 тон, який передбачений п.3.3. наказ МТЗУ №385 від 24.06.2010, водій не надав тахокарту даних роботи водія до аналогового тахографа за 01.06.2023, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.26).
Пунктами 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567) визначено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон № 2344-III, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У свою чергу, частинами 1, 2 статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до вимог ст. 18 Закону № 2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до ч.8 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
За визначенням, наведеним у пункті 1.4 розділу І Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Умови використання тахографів передбачені розділом III Інструкції №385.
Із системного аналізу наведених положень нормативно-правових актів слідує, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким ТЗ, повинен мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
З дослідженого судом відеозапису проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом судом встановлено, що водій ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , не заперечував відсутність у нього на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, тахокарти даних роботи водія до аналогового тахографа за 01.06.2023. Пояснення водія ОСОБА_2 причин порушень у акті: «ознайомлений, копію отримав».
Щодо відсутності на час проведення перевірки товарно-транспортної накладної на перевезення вантажу, то суд зазначає наступне.
Під час проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 здійснювалося внутрішнє перевезення вантажу без товарно-транспортної накладної з обов`язковими, відповідно до статті 48 Закону № 2344-ІІІ, реквізитами (водієм під час перевірки надано видаткову накладну №15 від 28.03.2023, яка підтверджує придбання вантажу).
Статтею 48 Закону № 2344-Ш визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/ напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Щодо надання позивачем до суду документів, яких не було у водія на момент проведення перевірки.
При зверненні до суду з позовною заявою позивач, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно як на підставу скасування спірної постанови, посилається на документи (докази), які були відсутні під час проведення перевірки Укртрансбезпекою, а саме: копію договору позички транспортного засобу від 01.06.2023 та додатки до нього.
З відеозапису проведення перевірки вбачається, що і не заперечується позивачем, що під час перевірки жодних документів про передачу транспортного засобу іншій особі для перевірки не пред`являлося. Водієм було надано Акт прийому-передачі товарів на відповідальне зберігання від 01.06.2023 №УУ000000789, де вказано лише покупця товару ТОВ «ВІЛЛАГРО ТРЕЙД» (40351229). Документів, які б свідчити про перевезення вантажу БО «Благодійний фонд «Дзеркало добра» під час перевірки не надавалося.
Вирішуючи справу по суті суд враховує, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.
Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами. У даному випадку, на місці події (зупинки) за наданими водієм транспортного засобу матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази), та встановлено, що перевізником у даному випадку є Позивач.
Надання матеріалів щодо позички транспортного засобу згодом жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в Акті проведення перевірки.
Надані до позову матеріали щодо перевезення не є юридично значимими документами для цілей визначення перевізника, оскільки були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті, який саме, як вже зазначалося, і є первинним носієм доказової інформації.
Так, у Постанові Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 826/2239/16 Верховний Суд дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної та протокола адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» де визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи зокрема за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює посилання позивача у позовній заяві на те, що посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті уваги під час розгляду справи про порушення на його пояснення не звернули уваги, а пред`явлені документи не прийняли, оскільки подання у майбутньому документів не спростовують факт відсутності встановлених порушень, так як обов`язок пред`являти такі документи чітко встановлений статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".
У позовній заяві та заявах по суті справи позивач також посилається на те, що є фізичною особою, не здійснює підприємницьку діяльність з перевезення вантажів, а його звинуватили та притягнули до відповідальності як автомобільного перевізника.
Між тим, вказані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та інформацією з ЄДРПОУ, доданою відповідачем до заперечення на відповідь на відзив, згідно з якою одним з видів діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41).
Так, суд звертає увагу позивача, що за нормами Закон № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами та дія цього Закону розповсюджується у тому числі, на осіб, які здійснюють перевезення за власний кошт та/або для власних потреб.
При прийнятті рішення суд також враховує, що визначення за оскарженою постановою позивача саме як фізичною особою, а не ФОП суті допущених правопорушень не змінює.
Суд також вважає за необхідне зазначити про те, що чинна редакція абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає ширше коло осіб, до яких можуть бути застосовані адміністративно-господарських штрафи - «особи, які здійснюють перевезення пасажирів та вантажів», а не лише «особи, які надають послуги з перевезень пасажирів та вантажів».
З огляду на зміст документів, які були надані під час проведення 01.06.2023 рейдової перевірки транспортного засобу MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, представники Укрансбезпеки не мали сумнівів щодо перебування такого транспортного засобу у власності позивача, а не в користуванні інших осіб.
Так, суд звертає увагу на те, що пунктом 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них. затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 № 379, передбачено, що якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортного засобу іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмової заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортного засобу.
Вищевказаний пункт 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації передбачають можливість у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
У спірному випадку, водій транспортного засобу MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 , під час проведення рейдової перевірки не повідомив посадових осіб Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Укртрансбезпеки про передачу такого транспортного засобу у користування іншій особі, тимчасовий реєстраційний талон не надав, що свідчить про відсутність таких документів у водія на час перевезення вантажу та проведення рейдової перевірки.
Посилання позивача про на те, що водій ОСОБА_2 не перебував з ним в трудових відносинах, не заслуговують на увагу, оскільки дослідження вказаних обставин не входило до компетенції відповідача. Вказані обставини можуть бути предметом оцінки територіального управління Держпраці.
Дослідження факту перебування ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 , та складення 01.06.2023 акта про правопорушення, в легальних чи нелегальних трудових відносинах з позивачем, чи у відповідних цивільно-правових відносинах, також виходить за межі предмету дослідження в цій справі, і не впливає на зазначений вище висновок суду щодо суб`єкта відповідальності за виявленим правопорушенням.
Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову, не підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька