Справа № 760/9204/23
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №760/9204/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Щепановій І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив суд:

-скасувати постанову серії ЕАС № 6841084 від 16.04.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності;

-стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 3 250,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.04.2023 інспектором 3 бат. 7 роти УПП у м. Києві ДПП Майоровою Ніною Валентинівною було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6841081, якою було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 «е» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП з одночасним накладенням штрафу у розмірі 680,00 грн.

Вказує, що підставою для складення даної постанови стало те, що ОСОБА_1 16.04.2023 о 03 год. 34 хв. у м. Київ по Львівській площі, 8-Б, керуючи транспортним засобом RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 «е» ПДР.

Зазначає, що ним не було порушено ПДР, оскільки він зупинився та мав намір поставити знак аварійної запинки, проте працівниками поліції не було дозволено позивачу це зробити.

Посилається, що він звертався до поліцейських із проханням надати йому можливість здійснити паркування транспортного засобу без порушення ПДР, проте останні йому відмовили та провели адміністративне затримання позивача, а транспортний засіб тимчасово вилучили та доставили на спеціальний майданчик.

Стверджує, що поліцейським не було здійснено виміри щодо відстані розташування його транспортного засобу до посадкового майданчика, а тому відсутні підстави для твердження про порушення ним п. 15.9 «е» ПДР.

Вказує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся із порушеннями чинного законодавства, а саме: розгляд справи відбувся не на місці вчинення правопорушення, а у відділенні поліції; позивачу не надали змогу скористатися правовою допомогою та викликати свідків; закінчення складання постанови відбулося без участі позивача; оскаржувану постанову було складено о 3 год. 42 хв., а розгляд справи розпочався лише о 4 год. 55 хв.; не було надано доказів порушення позивачем правил дорожнього руху.

У зв`язку із протиправністю постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6841081від 16.04.2023, а також недоведеністю факту перешкоджання транспортним засобом RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , дорожньому руху, позивач вважає протиправними дії інспектора щодо тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , на спеціальний майданчик.

Також позивач просив суд стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 3 250,00 грн., а саме: 3 000,00 грн. - послуги за транспортування транспортного засобу; 250,00 грн. - оплата вартості послуг зі зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику.

З урахуванням викладеного вище просила суд позовні вимоги задовольнити.

26.04.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.04.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

26.05.2023 позивачем було подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.06.2023 у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів представником відповідача було отримано 23.06.2023, що підтверджується відповідною відміткою на супровідному листі (а.с. 21).

07.07.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов у якому останній проти позовних вимог заперечував.

В обґрунтування своїх заперечень вказує, що факт порушення позивачем ПДР є доведеним, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2023 інспектором батальйону № 3 роти № 7 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Майоровою Н.В. було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6841081, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 «е» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП з одночасним накладенням штрафу у розмірі 680,00 грн. (а.с. 5).

Відповідно до даної постанови, ОСОБА_1 16.04.2023 о 03 год. 34 хв. у м. Київ по Львівській площі, 8-Б, керуючи транспортним засобом RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 «е» ПДР.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6841081 від 16.04.2023.

Відповідно до пункту 15.9 Правил дорожнього руху зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною третьою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз положень статті 122 КУпАП свідчить про те, що законодавством про адміністративні правопорушення розмежовано відповідальність за порушення правил стоянки та за порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Положеннями частини третьої статті 265-4 КУпАП встановлено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб:

1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів;

2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях;

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів;

е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду;

и) розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома);

3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками;

4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту;

5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці;

6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації;

7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.

Таким чином розташування транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, за змістом підпункту «е» пункту 2 частини третьої статті 265-4 КУпАП є суттєвим перешкоджанням дорожньому руху, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 122 КУпАП.

Тобто, інспектором вірно було кваліфіковано порушення п. п. 15.9 «е» ПДР саме за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження наявності порушення п. 15.9 «е» ПДР представником відповідача до відзиву додано оптичний носій на якому містилися два відеофайли на яких зафіксовано зупинку транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , 16.04.2023 о 03 год. 56 хв. у зоні дії дорожнього знаку 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса» (а.с. 32).

Даний дорожній знак позначає початок посадкового майданчика автобуса, що рухається за встановленим маршрутом.

На оглянутому у судовому засіданні відеозаписі встановлено, що транспортний засіб RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуває безпосередньо на посадковому майданчику автобуса, а тому посилання позивача про те, що інспектором не було здійснено вимір відстані від посадкового майданчику автобуса до транспортного засобу позивача є необґрунтованими, та у даному випадку є доведеним розміщення транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 із порушенням п. 15.9 «е» ПДР.

Посилання позивача на ту обставину, що він хотів встановити знак аварійної зупинки та у даному випадку він не порушував правила дорожнього руху суд не приймає з наступних підстав.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що вимушеною зупинкою є припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до 15.14. ПДР, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Пунктами 9.9-9.10 ПДР визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі; разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

У позовній заяві позивач вказує, що він не встановив знак аварійної зупинки через те, що йому перешкоджали поліцейські, проте із оглянутого відеозапису встановлено, що позивач протягом тривалого часу сидів у транспортному засобі RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , та не вчиняв спроби встановити знак аварійної зупинки.

Окрім цього, позивачем не надано до суду жодного доказу існування підстав для вимушеної зупинки транспортного засобу, тобто на спростування порушення ним п. 15.9 «е» ПДР.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач вказує саме про можливість самостійного усунення порушення п. 15.9 «е» ПДР та здійснення паркування транспортного засобу у відповідності до ПДР.

Також суд зазначає, що позивач після отримання транспортного засобу на спеціальному майданчику був позбавлений можливості рухатися на ньому у зв`язку із наявністю технічних несправностей у роботі транспортного засобу.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності підстав для здійснення вимушеної зупинки транспортного засобу та відсутності в його діях порушення п. 15.9 «е» ПДР, а тому факт порушення ПДР у даній ситуації є доведеним.

У відповідності до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання позивача на ту обставину, що інспектором було порушено його право на захист спростовується доданими до позову, а також до відзиву на позов відеозаписами на яких зафіксовано факт роз`яснення позивачу його можливість скористатися правовою допомогою та запропоновано зателефонувати фахівцю у галузі права для його участі у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, позивач просив інспектора забезпечити його фахівця у галузі права з Центру безоплатної вторинної правової допомоги, проте інспектором було правомірно відмовлено позивачу у такому клопотанні з огляду на те, що в інспектора відсутній обов`язок самостійно залучати фахівця у галузі права для представництва особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у даній категорії справ.

Посилання позивача на ту обставину, що інспектором було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків суд оцінює критично, оскільки позивачем не вказано у позовній заяві про наявність у нього свідків, які можуть спростувати факт порушення ним правил дорожнього руху, а таке порушення знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Посилання позивача на ту обставину, що оскаржувану постанову було складено о 3 год. 42 хв., а розгляд справи розпочався лише о 4 год. 55 хв. не може на думку суду бути самостійною підставою для скасування постанови, з огляду на наступне.

Окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 у справі № 826/15341/15.

Суд також не приймає за підставу для скасування оскаржуваної постанови ту обставину, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено відділенні поліції, а не за місцем вчинення правопорушення, оскільки у даному випадку інспекторами було здійснено адміністративне затримання позивача з доставленням його до відділу поліції.

За таких обставин, розгляд справи у даному випадку відбувся саме у відділу поліції, що не є порушенням вимог чинного законодавства.

При цьому, оцінка дій поліцейських щодо адміністративного затримання позивача не є предметом розгляду дано справи, а тому судом така оцінка не проводиться.

Аналізуючи наведене вище, суд вважає, що під час судового розгляду знайшло своє підтвердження порушення позивачем п. 15.9 «е» ПДР, а тому відсутні підстави для скасування постанову серії ЕАС №6841084 від 16.04.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Щодо вимог про стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 3 250,00 грн.

На підтвердження понесення матеріальних збитків позивачем було додано до позовної заяви копію квитанції № 047357 від 16.04.2023 ФОП ОСОБА_2 виставлену за послугу «транспортування т/з RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 » вартістю 3 000,00 грн., та копію квитанції № 788445 від 16.04.2023 ФОП ОСОБА_3 виставлену за послугу «зберігання т/з RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 » вартістю 250,00 грн. (а.с. 13).

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень статтей 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

16.04.2023 інспектором батальйону № 3 роти № 7 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Майоровою Н.В. було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідно до якого було здійснено тимчасове затримання RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 з дославленням його на спеціальний майданчик (а.с. 6).

Судом вище було встановлено, що до матеріальної шкоди, яку просить відшкодувати позивач відносяться витрати за послуги з евакуації в розмірі 3 000,00 грн., які були перераховані позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_2 , та витрати за зберігання на спец. майданчику в розмірі 250,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 (а.с. 13).

Разом із тим, будь- яких доказів того, що платником даних коштів є ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу позивача, що відшкодуванню підлягає лише завдана матеріальна шкода, проте останнім не надано доказів того, що він сплатив грошові кошти у розмірі 3 250,00 грн., та як наслідок останньому фактично було завдано шкоду.

Враховуючи ту обставину, що позивачем не надано до суду доказів завдання його матеріальної шкоди, тому у даному випадку суд не оцінює дії поліцейських щодо складення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а також наявності правових підстав для тимчасового затримання транспортного засобу.

З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, ч. 3 ст. 122, 251, 268, 283-284, КУпАП, 82, 83, 1166, 1173, 1174, 1212, ст.ст. 2, 8, 9, 72-78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.10.2023.

Суддя: Букіна О.М.