Справа № 200/4094/23
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Справа№200/4094/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська область, місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №71 від 12.07.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області обрахувати весь пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №2, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: з 04.08.1983 по 02.12.1987 котельник (4 роки 3 місяці 19 днів), включаючи проходження військової служби у лавах Радянської армії; з 18.01.1988 по 02.12.1994 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (6 років 3 місяці 26 днів); з 17.05.1994 по 09.09.1996 газорізальник (2 роки 3 місяці 24 дні); з 01.09.2004 по 03.08.2005 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (00 років 11 місяців 3 дні); з 08.05.2013 по 06.12.2016 слюсар з ремонту теплових мереж та котельних (3 роки, 6 місяців, 29 днів).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.07.2023 позивачу була подана заява про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням відповідача від 12.07.2023 в призначені пенсії було відмовлено з посиланням на відсутність необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказане рішення, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи не ґрунтується на чинному законодавстві.

Ухвалою від 31.07.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

10.08.2023 відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відсутній пільговий стаж позивача умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також відповідач вказав, що до пільгового стажу не зараховано періоди з 04.08.1983 по 13.05.1994, з 01.09.2004 по 03.08.2005 за Списком №2, оскільки відсутня пільгова довідка відповідно до Додатку 5 Порядку №637 та накази про результати атестації робочих місць. Відсутність підтвердження пільгового стажу належними доказами не породжує для останнього виникнення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

04.07.2023 позивач звернувся із заявою №583 і доданими до неї документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яка за принципом екстериторіальності була розподілена для розгляду і прийняття рішення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.07.2023 № 71 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування рішення відповідачем зазначено, що вік заявника 57 років 03 місяця. Страховий стаж особи становить 38 років 01 місяців 15 днів. Пільговий стаж особи становить 00 років 00 місяців 00 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До пільгового стажу роботи не зараховано періоди з 04.08.1983 по 13.05.1994, з 01.09.2004 по 03.08.2005 за списком № 2, оскільки відсутня пільгова довідка відповідно Додатку 5 до Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 та накази про результати атестації робочих місць.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

До матеріалів справи також додано трудову книжку НОМЕР_2 від 08.08.1983 на ім`я позивача з якої вбачається, що за спірний період позивач працював:

з 04.08.1983 по 02.12.1987 котельник у СУ 225 "Коксохіммонтаж" та період проходження військової служби у лавах Радянської армії у період з 13.11.1984 по 02.12.1987;

з 18.01.1988 по 02.12.1994 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у СУ 225 "Коксохіммонтаж";

з 17.05.1994 по 09.09.1996 газорізальник у ТОВ "Нарт";

з 01.09.2004 по 03.08.2005 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ДП МС№1 "Донбасдомнаремонт";

з 08.05.2013 по 06.12.2016 слюсар з ремонту теплових мереж та котельних у КП "Маріупольтепломережа".

Диплом спеціаліста серії ЛТ № 006361 про те, що позивача закінчив Приазовський Державний технічний університет за спеціальністю металургійні машини і обладнання та якому присвоєно кваліфікацію спеціальності Інженермеханік.

Військовий квиток серії НОМЕР_3 з якого вбачається, що позивач проходив військову служби у лавах Радянської армії у період з 13.11.1984 по 02.12.1987.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі за текстом - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон № 1058-ІV).

Закон № 1788-ХІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із ст. 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно з статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №1028 від 09.12.2015), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 року за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1-2.

Щодо атестації робочих місць.

Відповідно до пунктів 4, 4.1 Порядку застосування Списків, згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року за № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Порядок проведення атестації робочих місць набув чинності з 21.08.1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтвердженеза результатами атестації.

Згідно пунктів 1, 2, 4-6, 8-11 Порядку проведення атестації робочих місць, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається накерівника підприємства, організації.

До проведення атестації можуть залучатися, зокрема, територіальні органи Держпраці (у тексті Порядку слова "Державної експертизи умов праці" і "Мінпраці" замінено відповідно словами "Держпраці" і "Мінсоцполітики" згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2016 року № 741).

Атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років.

Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Результати атестації використовуються для розроблення заходів, зокрема, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладається на Держпраці (Державної експертизи умов праці).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Отже, роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього проінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Таким чином, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2.

На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Зазначена позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а та у постанові КАС Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 376/1528/17.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у наведеній вище постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Зазначена позиція також викладено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 376/1528/17.

Сам факт того, що посада, яку обіймав позивач протягом спірного періоду, включена до відповідного Списку №2, відповідач не оспорює, що підтверджується змістом оскаржуваного рішення.

Таким чином, основним документом що підтверджує пільговий стаж є трудова книжка.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 08.08.1983 вбачається, що за спірний період позивач працював з 04.08.1983 по 02.12.1987 котельник у СУ 225 "Коксохіммонтаж" та період проходження військової служби у лавах Радянської армії у період з 13.11.1984 по 02.12.1987;з 18.01.1988 по 02.12.1994 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у СУ 225 "Коксохіммонтаж"; з 17.05.1994 по 09.09.1996 газорізальник у ТОВ "Нарт";з 01.09.2004 по 03.08.2005 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ДП МС№1 "Донбасдомнаремонт"; з 08.05.2013 по 06.12.2016 слюсар з ремонту теплових мереж та котельних у КП "Маріупольтепломережа".

Професію - котельник віднесено до п.1 Розділу ІІІ. Доменне виробництво та XII. Буріння,Видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсати, перероблення вугілля та сланцу Списку №2 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461.

Професію - монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій віднесено до розділу XXVII. Будівництво Списку №2 Постанови Кабінету Міністрів України від 24червня 2016 р. № 461;

Професію - газорізальник віднесено до розділу XXXIII. Загальні професії Списку №2 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461;

Професію-слюсар з ремонту теплових мереж та котельних віднесено до розділу XIII. Електростанції, Енергопоїзди, Паросилове господарство Списку №2 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 (слюсарі з ремонту котельного устаткування).

Щодо проходження військової служби у лавах Радянської армії у період з 13.11.1984 року по 02.12.1987 року.

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, якаполягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України, щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби", час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію на пільгових умовах до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи,що дає право на пенсію на пільгових умовах.

З аналізу вимог статті 8 вищезазначеного Закону встановлено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, наведені відповідачами мотиви щодо не зарахування вказаних у періодів до пільгового стажу позивача за Списком № 2, у силу встановлених обставин та правової позиції Великої Палати Верховного Суду є протиправними, оскільки в трудовій книжці останнього наявні усі необхідні відомості, які визначають його право на зарахування періодів роботи до пільгового стажу за Списком № 2.

Відповідно, рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним, а позовна вимога про його скасування та зобов`язання врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах вищевказаних періодів трудової діяльності позивача підлягає задоволенню.

При цьому, беручи до уваги наведені вище неузгодженості змісту спірного рішення зі змістом трудової книжки позивача щодо врахованого стажу та стажу, який не враховано, суд вважає можливим з метою ефективного захисту прав позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача врахувати до складу пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди трудової діяльності позивача, згідно записів у трудовій книжці позивача з 04.08.1983 по 02.12.1987 котельник у СУ 225 "Коксохіммонтаж" та період проходження військової служби у лавах Радянської армії у період з 13.11.1984 по 02.12.1987; з 18.01.1988 по 02.12.1994 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у СУ 225 "Коксохіммонтаж"; з 17.05.1994 по 09.09.1996 газорізальник у ТОВ "Нарт"; з 01.09.2004 по 03.08.2005 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ДП МС№1 "Донбасдомнаремонт"; з 08.05.2013 по 06.12.2016 слюсар з ремонту теплових мереж та котельних у КП "Маріупольтепломережа".

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подання до суду адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1, 8 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Судом встановлено, що в позовній заяви після позовних вимог викладено: «Розрахунок судових витрат на правову допомогу ( ОСОБА_2 /Договір №28/07/2023) параметри розрахунку:

Розмір оплати за годину роботи адвоката з надання правової допомоги становить: 5 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент подання адвокатом акта, - починаючи з 1 січня 2023 року (2589,00грн.);

Вартість одної години: 129,45 грн.

Дія (процесуальна дія) Кількість годин/ грн.

Збирання та аналіз доказів для подання позову,- 10 (1294.50 грн.)

Аналіз законодавства та підготовка позову,- 3 (388,35 грн.)

Участь у судових засіданнях у суді першої інстанції та апелляції (по одному слуханню),- фіксовано 388,35 грн за одне слухання.

Судовий збір, - 1073,60 грн.».

Позивачем будь-яких доказів понесених фактичних витрат на професійну правничу допомогу в установлений законом строк суду не надано.

Клопотання про подання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в матеріалах справи відсутнє.

Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для розподілу понесених позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з відсутністю відповідної заяви та документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська область, місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.07.2023 №71 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до складу пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 08.08.1983, а саме: з 04.08.1983 по 02.12.1987 котельник у СУ 225 "Коксохіммонтаж" у тому числі період проходження військової служби у лавах Радянської армії у період з 13.11.1984 по 02.12.1987; з 18.01.1988 по 02.12.1994 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у СУ 225 "Коксохіммонтаж"; з 17.05.1994 по 09.09.1996 газорізальник у ТОВ "Нарт"; з 01.09.2004 по 03.08.2005 монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ДП МС№1 "Донбасдомнаремонт"; з 08.05.2013 по 06.12.2016 слюсар з ремонту теплових мереж та котельних у КП "Маріупольтепломережа".

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Повне судове рішення складено 04.10.2023.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька