Справа № 200/4745/23
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Справа№200/4745/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду зврнувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просить:

- визнати протиправними бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає в не наданні інформації відносно позивача ОСОБА_1 , викладеній у листі відповіді від 23.06.2023р №11729-12092/Р-02/8-0500/23 та у листві-відповіді від 17.08.2023р №15838-15874/Р-02/8-0500/23;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області надати інформацію відносно позивача ОСОБА_1 стосовно детального розрахунку нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати по кожному рішенню суду окремо, викладеному в його заяві від 16 червня 2023 року та стосовно надання повного детального розрахунку суми пенсії, яка підлягає виплаті позивачу з липня 2023 року в розмірі 28254.52 грн, з зазначенням всіх складових пенсійної виплати, викладеному в його заяві від 10 серпня 2023 року;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн.;

- постановити окрему ухвалу в порядку ч.2 ст.249 КАС України про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в письмовій заяві від 16 червня 2023 року, направленій засобами електронної пошти на електронну адресу відповідача просив його нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь час затримки виплати пенсії за рішеннями судів (по кожному рішенню окремо) та надати детальний розрахунки нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати по кожному рішенню суду окремо. Проте, відповідачем Листом від 23.06.2023р №11729-12092/Р-02/8-0500/23, направленим на електронну адресу позивача, відповідач відмовив позивачу в наданні детального розрахунку нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати по кожному рішенню суду окремо. Також, позивач у письмовій заяві від 10.08.2023 року , направленій на електронну адресу відповідача просив його надати повний детальний розрахунок суми пенсії, яка підлягає виплаті з липня 2023 року в розмірі 28254.52 грн, з зазначенням всіх складових пенсійної виплати. Відповідач у листі- відповіді від 17.08.2023р №15838-15874/Р-02/8- 0500/23, яке надійшло на електронну адресу позивача, повідомив, що статтею 24 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. Зазначено про те, що оскільки звернення позивача стосується отримання інформації з обмеженим доступом (персональні дані), для одержання відповіді на запит електронною поштою, необхідно надати сертифікат шифрування кваліфікованого електронного підпису або поштову адресу для листування. Вважає, що відповідач фактично відмовив позивачу у наданні інформації відносно нього на його звернення від 16.06.2023 року та від 10.08.2023 року, чим порушив право на володіння інформації, а також вимоги Закону України від 02 жовтня 1996 року у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом. Також, вказує на те, що що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб відповідача, які полягають у ненаданні інформації відносно позивача, за його запитами, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної інформації для реалізації особистого права на звернення до суду у визначені ст. 122 КАС України строки, оправданого очікування законної інформації у її розпорядника та розраховування на її отримання, витрачання особистого часу для вирішення цих питань, а відтак докладання додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки ця інформація стосується соціальних виплат - пенсійних коштів, які відповідно до ст.1 Конвенції основоположних прав та свобод людини - є майном позивача, яким він має право вільно розпоряджатися, та приймаючи до уваги, що позивач є інвалідом 2 групи внаслідок війни та пенсія є його єдиним засобом для існування, а позбавлення права на вільне володіння інформацією відносно нього призвело до порушення його емоціонального стану, викликали почуття тривоги, зневаги, образи до нього, як до пенсіонера з боку суб`єкта владних повноважень, який згідно вимог Закону №2262 повинен самостійно роз`яснювати пенсіонеру розмір його пенсії і порядок її нарахування. А відтак сума, яка, на думку позивача, є достатньою мірою компенсації моральних страждань - є 5000 грн.

04 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та відкрити провадження в адміністративній справі №200/4745/23. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.

Від відповідача на адресу суду надано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що Законом №2297 визначено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. Вказано, що у зв`язку з виконанням Позивачем вимог щодо надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису, Головним управлінням у доповнення до листа №11729-12092/Р-02/8-0500/23 від 23 червня 2023 року, надано додаткову відповідь щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 16 червня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати частини доходу по рішенням суду №200/1540/21-а, №200/601/23, №200/4485/22. Також, у зв`язку з виконанням Позивачем вимог щодо надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису, Головним управлінням у доповнення до листа №15838-15874/Р-02/8-0500/23 від 17 серпня 2023 року, надано додаткову відповідь щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 10 серпня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку суми пенсії в розмірі 28254 гривні 52 копійки. Вважає, що Головним управлінням вжито всі належні дії для надання обґрунтованої відповіді Позивачу. Просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо надання інформації та відмовити в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

До суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що в порушення вимог вищевказаних нормативних актів Відповідач розглянув вищевказані звернення позивача в продовж 1 місяця, що в свою чергу є протиправним. Також казує на те, що оскільки до відзиву на позовну заяву поданого представником Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області - Бердник Ю.М. через підсистему «Електронний суд» була додана не електронна довіреність за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого повинен додаватися підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документу автоматично, а сканкопія паперової довіреності, яка підписана начальником Головного управління Наталією Рад, яка не сформована в системі «Електронний суд», а отже, не може слугувати належним документом на представництво інтересів юридичної особи в розумінні положення частини сьомої статті 59 КАС України.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 , є одержувачем пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262).

Позивач в письмовій заяві від 16 червня 2023 року, направленій засобами електронної пошти на електронну адресу відповідача просив його нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь час затримки виплати пенсії за рішеннями судів (по кожному рішенню окремо) та надати детальний розрахунки нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати по кожному рішенню суду окремо.

Головним управлінням листом № 11729-12092/Р-02/8-0500/23 від 23 червня 2023 року повідомлено Позивача, що відповідно до Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІI та Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VІ (далі - Закон №2297) відомості про пенсійне забезпечення належать до персональних даних та конфіденційної інформації про особу, поширення яких з урахуванням частини другої статті 32 Конституції України, частини другої статті 14 Закону №2297 без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Законом №2297 визначено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. Згідно з абзацом восьмим пункту 10 розділу IV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, якщо відповідь на звернення містить інформацію з обмеженим доступом, то така відповідь надсилається через мережу Інтернет у зашифрованому вигляді з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису (у разі надання заявником сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису заявника, згенерованого будь-яким кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг). Отже, у разі повторного звернення для направлення відповіді на звернення електронною поштою з наданням детальних розрахунків нарахованих сум, Позивачу необхідно надати сертифікат шифрування кваліфікованого електронного підпису або поштову адресу для листування.

Позивач у письмовій заяві від 10.08.2023 року, направленій на електронну адресу відповідача просив його надати повний детальний розрахунок суми пенсії, яка підлягає виплаті з липня 2023року в розмірі 28254.52грн, з зазначенням всіх складових пенсійної виплати.

Головним управлінням листом №15838-15874/Р-02/8-0500/23 від 17 серпня 2023 року надано відповідь (з урахуванням вимог Закону №2297) щодо питань, викладених в зверненні Позивача, а також повідомлено про необхідність надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису для можливості отримання деталізованої відповіді.

У зв`язку з виконанням Позивачем вимог щодо надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису, Головним управлінням у доповнення до листа №11729-12092/Р-02/8-0500/23 від 23 червня 2023 року, надано додаткову відповідь від 22.09.2023 року щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 16 червня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати частини доходу по рішенням суду №200/1540/21-а, №200/601/23, №200/4485/22.

У зв`язку з виконанням Позивачем вимог щодо надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису, Головним управлінням у доповнення до листа №15838-15874/Р-02/8-0500/23 від 17 серпня 2023 року, надано додаткову відповідь від 22.09.2023 року щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 10 серпня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку суми пенсії в розмірі 28254 гривні 52 копійки.

Позивач не погоджується з такими відповідями та вважає, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, врегульовано Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР).

На підставі частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР визначено які рішення, дії (бездіяльність) можуть бути оскаржені. Так, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

На підставі статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

У випадку, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно з частинами першою, третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

На підставі частини першої статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Аналіз положень Закону № 393/96-ВР свідчить, що в разі надходження до органу заяви такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цій заяві обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 815/1178/17.

Як свідчать матеріали справи, позивач в письмовій заяві від 16 червня 2023 року, направленій засобами електронної пошти на електронну адресу відповідача просив його нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь час затримки виплати пенсії за рішеннями судів (по кожному рішенню окремо) та надати детальний розрахунки нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати по кожному рішенню суду окремо.

Головним управлінням листом № 11729-12092/Р-02/8-0500/23 від 23 червня 2023 року повідомлено Позивача, про необхідність надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису для можливості отримання деталізованої відповіді.

Позивач у письмовій заяві від 10.08.2023 року, направленій на електронну адресу відповідача просив його надати повний детальний розрахунок суми пенсії, яка підлягає виплаті з липня 2023року в розмірі 28254.52грн, з зазначенням всіх складових пенсійної виплати.

Головним управлінням листом №15838-15874/Р-02/8-0500/23 від 17 серпня 2023 року надано відповідь (з урахуванням вимог Закону №2297) щодо питань, викладених в зверненні Позивача, а також повідомлено про необхідність надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису для можливості отримання деталізованої відповіді.

Після виконання Позивачем вимог щодо надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису, Головним управлінням у доповнення до листа №11729-12092/Р-02/8-0500/23 від 23 червня 2023 року, надано додаткову відповідь від 22.09.2023 року щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 16 червня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати частини доходу по рішенням суду №200/1540/21-а, №200/601/23, №200/4485/22 та у доповнення до листа №15838-15874/Р-02/8-0500/23 від 17 серпня 2023 року, надано додаткову відповідь від 22.09.2023 року щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 10 серпня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку суми пенсії в розмірі 28254 гривні 52 копійки.

Отже, відповідачем об`єктивно та всебічно розглянуто звернення позивача та надано повну відповідь на звернення позивача від 16 червня 2023 року та від 10 серпня 2023 року.

Таким чином, позовні вимоги у частині зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області надати інформацію відносно позивача ОСОБА_1 стосовно детального розрахунку нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати по кожному рішенню суду окремо, викладеному в його заяві від 16 червня 2023 року та стосовно надання повного детального розрахунку суми пенсії, яка підлягає виплаті позивачу з липня 2023 року в розмірі 28254.52 грн, з зазначенням всіх складових пенсійної виплати, викладеному в його заяві від 10 серпня 2023 року задоволенню не підлягають.

Щодо визнання бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає в не наданні інформації відносно позивача ОСОБА_1 , викладеній у листі відповіді від 23.06.2023р №11729-12092/Р-02/8-0500/23 та у листві відповіді від 17.08.2023р №15838-15874/Р-02/8-0500/23, суд виходить з наступного.

як вже зазначалось вище, відповідно до частин першої та четвертої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Отже, орган до якого громадянин звернувся із відповідною заявою зобов`язаний надати вмотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні).

Судом встановлено, що Головним управлінням листом № 11729-12092/Р-02/8-0500/23 від 23 червня 2023 року повідомлено Позивача, про необхідність надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису для можливості отримання деталізованої відповіді.

Головним управлінням листом №15838-15874/Р-02/8-0500/23 від 17 серпня 2023 року надано відповідь (з урахуванням вимог Закону №2297) щодо питань, викладених в зверненні Позивача, а також повідомлено про необхідність надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису для можливості отримання деталізованої відповіді.

Відповідно до Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІI та Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VІ (далі - Закон №2297) відомості про пенсійне забезпечення належать до персональних даних та конфіденційної інформації про особу, поширення яких з урахуванням частини другої статті 32 Конституції України, частини другої статті 14 Закону №2297 без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Законом №2297 визначено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Згідно з абзацом восьмим пункту 10 розділу IV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, якщо відповідь на звернення містить інформацію з обмеженим доступом, то така відповідь надсилається через мережу Інтернет у зашифрованому вигляді з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису (у разі надання заявником сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису заявника, згенерованого будь-яким кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг).

Відповідач у вищезазначених відповідях від 23.06.2023 року та від 17.08.2023 року посилався на вказані норми законодавства та зазначив про те, що у разі повторного звернення для направлення відповіді на звернення електронною поштою з наданням детальних розрахунків нарахованих сум, Позивачу необхідно надати сертифікат шифрування кваліфікованого електронного підпису або поштову адресу для листування.

Таким чином, суд не вбачає протиправності дій (бездіяльності) відповідача, яка полягає в не наданні інформації відносно позивача ОСОБА_1 , викладеній у листі відповіді від 23.06.2023р №11729-12092/Р-02/8-0500/23 та у листві відповіді від 17.08.2023р №15838-15874/Р-02/8-0500/23.

Поряд із цим, після виконання Позивачем вимог щодо надання сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису, Головним управлінням у доповнення до листа №11729-12092/Р-02/8-0500/23 від 23 червня 2023 року, надано додаткову відповідь від 22.09.2023 року щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 16 червня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку нарахованих сум боргу з пенсійних виплат і компенсації втрати частини доходу по рішенням суду №200/1540/21-а, №200/601/23, №200/4485/22 та у доповнення до листа №15838-15874/Р-02/8-0500/23 від 17 серпня 2023 року, надано додаткову відповідь від 22.09.2023 року щодо питань, викладених в зверненні Позивача від 10 серпня 2023 року, а саме щодо детального розрахунку суми пенсії в розмірі 28254 гривні 52 копійки, що вже встановлено судом, та про що зазначено вище.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо посилання позивача на неналежного самопредставництва відповідача при поданні відзиву на позовну заяву, суд вважає за необхідне роз`яснити наступне.

За приписами статті 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за […] підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами). Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить […] підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Згідно з частинами 1, 2 статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути […] підприємства, установи, організації (юридичні особи) […].

Частинами 1, 3 статті 55 КАС України встановлено, що сторона […] в адміністративній справі […] може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року №1401-VIII.

02 червня 2016 року за №1401-VIII Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України, відповідно до яких розділ XV «Перехідні положення» Основного Закону України було доповнено пунктом 11, який передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший пункту).

Водночас, варто зазначити, що пунктом 11 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовані саме питання представництва. Про «самопредставництво» в Конституції України не йдеться, воно передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року №390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення […] беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку, передбачених статтею 44 КАС України, процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих підстав.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи […] без додаткового уповноваження.

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина 4 статті 87 ЦК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім ЦК України, спеціальним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр) (частина 1статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») .

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частин 3 статті 9 Закону).

При цьому, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1цього Закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, відсутність відповідного запису у Реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Згідно витягу з наказу від 31.05.2021 року №264-О, ОСОБА_4 переведено з 01 червня 2021 року на посаду заступника начальника відділу представництва інтересів в судах та інших органах №1 юридичного управління.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доданим до відзиву на позовну заяву, до реєстру внесені відомості про те, що особою, яка може вчиняти дії від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є зокрема ОСОБА_4 .

Разом з цим, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 має право вчиняти дії від імені юридичної особи, виключно в судах України без окремого доручення керівника, з правом посвідчення копій документів, що підтверджують повноваження (без права відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних та касаційних скарг, укладання мирової угоди).

Таким чином, суду надано достатньо доказів щодо належного уповноваження Бердник Ю.М. на представництво в суді зі сторони відповідача, зокрема, при поданні відзиву на позовну заяву.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Судова практика щодо стягнення (відшкодування) моральної шкоди в цивільних, господарських спорах у галузі адміністративного судочинства фундаментально побудовано на постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 (з урахуванням унесених змін 2009 рок), однак під час розгляду кожної конкретної справи рішення ґрунтується на різних правозастосовних висновках, оскільки залежить від сукупності обставин і наявних у справі доказів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття "власності", яке міститься ц. 1 ст. 1 Протоколу № l до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить віл формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність.

Відповідно до пункту «d» Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 року: «Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року була підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-BP від 17 липня 1997 року.

Законом України від 9 лютого 2006 року № 3436-IV офіційного тексту та назви Конвенції були внесені зміни та застосований новий переклад. Згідно з пунктом 3 статті 59 Конвенції для тих держав, які підписали цю Конвенцію і які ратифікуватимуть її після набрання нею чинності, Конвенція набирає чинності з дня здачі на зберігання Генеральному секретарю Ради Європи ратифікаційних грамот. У рішенні Європейського суду від 25 липня 2002 року по справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» 11 вересня 1997 року визначено як дату вступу Конвенції в законну силу щодо України.

Стаття 41 Конвенції проголошує: «Якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє законодавство відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткову сатисфакцію, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію». При цьому за практикою Європейського суду з прав людини щодо моральної шкоди, Суд вважає, що саме визнання порушення пункту 1 статті 6 Конвенції становить достатню сатисфакцію (Справа «Бушемі проти Італії», рішення від 16.09.1999).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-pп/2003).

3 урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (іхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життевих та ділових стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (спів розмірності), виваженості та справедливості.

Аналізуючи матеріали справи та з`ясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди та обов`язку її відшкодування, слід зважати на характер правовідносин, тривалість спору та тяжкості моральних страждань і переживань позивача та з урахуванням невчинення у встановлені строки відповідачем покладеного на нього чинним законодавством обов`язку здійснення належних позивачу виплат, що фактично відповідачем не спростовано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з п. п. 3, 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну Йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, а також зважаючи те, що необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

При цьому, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 73 і статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Крім того, суд при розгляді справи взагалі прийшов до висновку, що зі сторони відповідача не було протиправних дій (бездіяльності), які могли б вплинути на моральний стан позивача.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач довів, що діяв з дотриманням вимог ч. 2 ст .2 КАС України, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Суддя О.О. Галатіна