Справа № 300/420/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" жовтня 2023 р. справа № 300/420/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання неправомірною відмову та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1) в якому просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови №1125 від 01.11.2022 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788 «Про пенсійне забезпечення», пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку на 2 роки протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах у порядку пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із зменшенням пенсійного віку на 2 роки з 01.11.2022 - з дати звернення за пенсією.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 13.02.2023 відкрив провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с.39-40).
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 45-49), відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві представник відповідача зазначила, що для зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів роботи відсутні правові підстави, оскільки в силу вимог пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у і ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження пільгового стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій і або їх правонаступників. У довідці має бути зазначено періоди роботи, що враховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Видача уточнюючої довідки передбачена чинним законодавством України та має на меті забезпечення права особи на отримання пенсії, оскільки відомості які в ній зазначаються, стосуються конкретної особи щодо періоду її роботи та умов праці, у зв`язку з чим при її видачі юридичні особи, установи, організації керуються винятково тими відомостями, які містяться в первинних документах. Вказала, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Звернула увагу суду, що в трудовій книжці позивача відсутня інформація щодо умов праці та зайнятість протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Крім цього, представник відповідача вказала, що позивачу необхідно документально підтвердити результати атестації умов праці відповідного робочого місця та надати уточнюючу довідку, що підтверджує його пільговий стаж.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 2) в якості другого відповідача у справі №300/420/23.
Залученому відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Зазначену ухвалу суду Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області отримало в електронному вигляді 02.03.2023 в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 03.03.2023. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 , 01.11.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.26-27).
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
У рішенні також зазначено, що страховий стаж позивача становить 40 років 11 місяців 7 днів. Вік заявника 58 років (а.с.29).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно положень частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно частини 1 статті 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 зазначено, що 03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 55 років до 60 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, рішенням від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із
цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Зі змісту відзиву на позовну заяву, долученого до матеріалів адміністративної справи встановлено, що згідно з наданими ОСОБА_1 документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, його загальний страховий стаж становить 40 років 11 місяців 07 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 відсутній. Для зарахування пільгового стажу необхідно надати довідку про пільговий характер роботи.
Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи в Будівельно-монтажному управлінні №10 тресту «Укртрубопровідбуд» з 04.08.1986 до 11.02.1990 за посадою майстер дільниці; в Будівельно-монтажному управлінні № 10 Виробничого об`єднання Будівельно-монтажного об`єднання «Укрнафтогазбуд» з 12.02.1990 до 12.04.1990 за посадою виконроб; в Будівельно-монтажному управлінні № 10 Виробничого об`єднання «Укргазбуд» з 13.04.1990 до 27.03.1991 за посадою виконроб; в Будівельно-монтажному управлінні №10 Орендного підприємства-фірми «Укргазбуд» у період з 28.03.1991 до 14.09.1993 за посадою виконроб, суд зазначає наступне.
Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку №637, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, який надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року №383, при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що діяли на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь час роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умовою підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 вересня 1992 року і за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 вересня 1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 15.08.1986 року, належним чином засвідчена копія якої наявна у матеріалах адміністративної справи (а.с.12-23), позивач 30.09.1964 року народження, з 04.08.1986 до 11.02.1990 працював на посаді майстра дільниці в Будівельно-монтажному управлінні №10 ПО «Укргазбуд» (наказ №73 від 07.08.1986) (запис трудової книжки №1); з 12.02.1990 по 14.09.1993 на посаді виконроба в Будівельно-монтажному управлінні №10 ПО «Укргазбуд» (наказ №9 від 09.02.1992) (запис трудової книжки №2), перейменованого в Орендне підприємство фірму «Укргазбуд» (наказ №306 від 30.12.1992) (запис трудової книжки №3) (а.с.13).
Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, внаслідок чого, останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії.
Відповідно до витяг з наказу №73 від 07.08.1986, тресту «Укртрубопровідбуд» Будівенльно-монтажного управління №10, ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду майстра дільниці, та згідно витягу з наказу №7 від 31.01.1997 ОФ «Укргазбуд» Будівельно-монтажного управління №10, звільнено з посади головного інженера, у зв`язку з переведенням за його згодою в ДП «Прикарпаттрансгаз» (а.с.30).
Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Укргазбуд» Будівельно-монтажного управління №10, №41 від 13.07.2021, ОСОБА_1 працював у тресті «Укртрубопровідбуд» Будівельно-монтажному управлінні №10 з 04.08.1986 по 05.02.1997. Підстава видачі книга наказів за 1986 рік по Будівельно-монтажному управлінню №10 тресту «Укртрубопровідбуд» та книга наказів за 1997 рік по Будівельно-монтажному управлінню №10 Акціонерного товариства фірми «Укргазбуд» (а.с.31);
Також ПАТ «Укргазбуд» Будівельно-монтажним управлінням №10 видано ОСОБА_1 довідку за №44 від 13.07.2021, якою підтверджено те, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в тресті «Укртрубопровідбуд» Будівельно-монтажному управлінні №10 в період з 04.08.1986 до 11.02.1990 за посадою майстер дільниці; працював повний робочий день в Будівельно-монтажному управління №10 Виробничого Будівельно-монтажного об`єднання «Укрнафтогазбуд» у період з 12.02.1990 до 12.04.1990 за посадою виконроб; працював повний робочий день в Будівельно-монтажному управлінні № 10 Виробничого об`єднання «Укргазбуд» в період з 13.04.1990 до 27.03.1991 за посадою виконроб; працював повний робочий день в Будівельно-монтажному управління № 10 Орендного підприємства-фірми «Укргазбуд» у період з 28.03.1991 до 14.09.1993 за посадою виконроб (а.с.32).
Згідно довідки ПАТ «Укргазбуд» Будівельно-монтажного управління №10 від 13.07.2021 за №43 «про перейменування» 12.04.1990 перейменовано Будівельно-монтажне управління №10 тресту «Укртрубопровідбуд» в Будівельно-монтажне управління №10 Виробниче Будівельно-монтажне Об`єднання «Укрнафтогазбуд» (наказ ВБМО «Укрнафтогазбуд» № 64 від 12.04.1990 р.);
27.03.1991 перейменовано Будівельно-монтажне управління №10 Виробниче Будівельно-монтажне Об`єднання «Укрнафтогазбуд» в Будівельно-монтажне управління №10 Виробничого Об`єднання «Укргазбуд» (наказ ВО «Укргазбуд» №49 від 27.03.1991);
28.12.1992 перейменовано Будівельно-монтажне управління №10 Виробничого Об`єднання «Укргазбуд» в Будівельно-монтажне управління №10 Орендного Підприємства-фірму «Укргазбуд» (наказ ОПФ «Укргазбуд» №306 від 30.12.1992);
29.04.1994 перейменовано Будівельно-монтажне управління №10 Орендного Підприємства-фірми «Укргазбуд» в Будівельно-монтажне управління №10 Акціонерного Товариства Фірми «Укргазбуд» (наказ АТФ «Укргазбуд» №71 від 03.05.1994);
03.08.2011 перейменовано Будівельно-монтажне управління №10 Акціонерного Товариства Фірми «Укргазбуд» в Будівельно-монтажне управління № 10 Публічне Акціонерне Товариство «Укргазбуд» (наказ Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» № 33 від 03.08.2011);
25.05.2017 перейменовано Будівельно-монтажне управління №10 Публічного Акціонерного Товариства «Укргазбуд» в Будівельно-монтажне управління №10 Приватне Акціонерне Товариство «Укргазбуд» (наказ ПАТ «Укргазбуд» № 40 від 25.05.2017) (а.с.33).
Отже, позивач у спірний період згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.13), витягів з наказів про прийняття і звільнення з роботи (а.с.30), довідки про підтвердження прийняття та звільнення з роботи (а.с.31), довідки про підтвердження праці позивача повний робочий день з 04.08.1986 до 11.02.1990 за посадою майстер дільниці та з 12.02.1990 до 14.09.1993 за посадою виконроб (а.с.32) довідки про перейменування (а.с.33) та довідок про заробітну плату за період з серпня 1986 по лютий 1997 року (а.с.34-35), здійснював свою трудову діяльність в Будівельно-монтажному управлінні №10 тресту «Укртрубопровідбуд» перейменованого в Орендне Підприємство-фірму «Укргазбуд» Будівельно-монтажне управління №10.
Окрім вказаного, суд зазначає, що посада «майстер» та «виконроб» передбачена Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, розділ ХХІХ «Будівництво будинків та споруд: промислових, енергетичних, гідротехнічних, дорожньо-мостових, транспорту та зв`язку, житлових та культурно-побутових, а також надземних будинків та споруд шахт, копалень та комунікацій», затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року.
Також, посада «виконроб» передбачена Списком №2 виробництв,робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року, розділ ХХVІІ «Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів».
Як встановлено зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.08.1986 до 11.02.1990 за посадою майстер дільниці та з 12.02.1990 до 14.09.1993 за посадою виконроб в Будівельно-монтажному управлінні №10 тресту «Укртрубопровідбуд» перейменованого в Орендне Підприємство-фірму «Укргазбуд» Будівельно-монтажне управління №10, вказує на підставу такого неврахування відсутність матеріалів атестації робочих місць за вказаний період.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою КМУ від 01.08.1992 року №442 (надалі Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці Міністерства праці України, затвердженими постановою №41 від 01.09.1992 року (надалі Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Суд констатує, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Судом встановлено, що 13.07.2021 Приватним акціонерним товариством «Укргазбуд» Будівельно монтажним управлінням №10 видано ОСОБА_1 довідку №44, якою підтверджено те, що він працював повний робочий день в тресті «Укртрубопровідбуд» Будівельно-монтажному управлінні №10 в період з 04.08.1986 до 11.02.1990 за посадою майстер дільниці; працював повний робочий день в Будівельно-монтажному управління №10 Виробничого Будівельно-монтажного об`єднання «Укрнафтогазбуд» у період з 12.02.1990 до 12.04.1990 за посадою виконроб; працював повний робочий день в Будівельно-монтажному управлінні № 10 Виробничого об`єднання «Укргазбуд» в період з 13.04.1990 до 27.03.1991 за посадою виконроб; працював повний робочий день в Будівельно-монтажному управління № 10 Орендного підприємства-фірми «Укргазбуд» у період з 28.03.1991 до 14.09.1993 за посадою виконроб (а.с.32).
Надана позивачу Приватним акціонерним товариством «Укргазбуд» Будівельно монтажним управлінням №10 довідка №44 від 13.07.2021 не відповідає формі довідки, затвердженої додатком 5 до Порядку №637 від 12.08.1993, втім містить відомості щодо періодів роботи, посади, відомості щодо зайнятості протягом повного робочого дня.
На переконання суду, ненадання підприємством або допущення підприємством помилок при видачі уточнюючої довідки чи видача її не за формою згідно додатку 5 до Порядку не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України.
При цьому, зважаючи що відповідачами у даній справі є саме суб`єкти владних повноважень, на яких покладається тягар доказування правомірності своїх дій/рішень, відомостей стосовно вжиття заходів щодо проведення будь-яких звірок пенсійними органами, в частині пільгового стажу роботи позивача із первинними документами таких підприємств чи архівів, матеріали справи не містять.
Так, приписами підпункту 7 пункту 4 і підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, визначено, що:
- Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає пенсії;
- Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб-підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином, відповідачі не позбавлені права, а в розумінні положень процесуального закону і обов`язку, зокрема, у разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо - особливо у випадках, коли сам орган пенсійного фонду наполягає на отримання таких документів.
Жодних пояснень та будь-яких письмових доказів стосовно вжитих заходів в частині самостійного витребування відповідачами у колишнього роботодавця матеріалів чи документів, що містять відомості про спірний страховий/трудовий як пільговий стаж роботи позивача для усунення власних сумнівів як суб`єктів владних повноважень, до суду не надходило.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що орган пенсійного фонду не вчинив всіх, передбачених і можливих дій щодо перевірки достовірності записів в довідці від 13.07.2021 №44, яка видана Приватним акціонерним товариством «Укргазбуд» Будівельно монтажним управлінням №10 позивачу за спірні періоди із витребуванням уточнюючої довідки з дотриманням форми Додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Що стосується позовної вимоги про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії, та вважає за необхідне, зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду до якого звертався із заявою позивач) зарахувати до пільгового трудового стажу позивача за Списком №2 періоди роботи з 04.08.1986 до 11.02.1990 за посадою майстер дільниці та з 12.02.1990 до 14.09.1993 за посадою виконроб в Будівельно-монтажному управлінні №10 тресту «Укртрубопровідбуд» перейменованого в Орендне Підприємство-фірму «Укргазбуд» Будівельно-монтажне управління №10 та повторно розглянути заяву позивача від 01.11.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, із врахуванням висновків суду у цій справі.
Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 10.04.2019 у справі №0940/1177/18.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частина 3 статті 139 КАС України передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 8 статті 139 КАС України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області частину сплаченого судового збору в розмірі 805,20 грн., як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 04.08.1986 до 11.02.1990 за посадою майстер дільниці та з 12.02.1990 до 14.09.1993 за посадою виконроб в Будівельно-монтажному управлінні №10 тресту «Укртрубопровідбуд» перейменованого в Орендне Підприємство-фірму «Укргазбуд» Будівельно-монтажне управління №10 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.11.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, із врахуванням висновків суду у цій справі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управлінням Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи 22933548) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 805 (вісімсот п`ять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, (ідентифікаційний код юридичної особи 22933548), адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.