Справа № 160/17240/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.07.2023 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень від 26.07.2023, позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , на день виникнення права на пенсію за віком 02 лютого 2023 року, до страхового стажу роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 виданої (заповненої) 03 вересня 1980 року за записами №№ 7-8 з 01.09.1987 року по 04.11.1988 року в Молодиненському радіозаводі «Спутник» на посаді горничної в пансіонаті «Спутник», звільнена з роботи в порядку переводу в ТЕО «Нарочь»(*республака Білорусь); за записами №№ 9-11 з 05.11.1988 року по 04.10.1989 року, прийнята по переводу секретарем-машиністкою в туристично-екскурсійному об`єднанні «Нарочь» (в подальшому перейменовано в туристично-екскурсійний комплекс «Нарочь»), (*республіка Білорусь); за записами №№ 14-15 з 01.03.1993 року по 31.08.1993 року, в кооперативі «Вихрь» при Вілійському ПСРСУ на посаді касир (*республіка Білорусь); за записами №№ 24-25 з 08.12.1997 року по 18.05.1998 року в Гомельському філіалі Страхового закритого акціонерного товариства «БЕЛКАСКО» на посаді спеціаліста по страхуванню (*республіка Білорусь);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , на день виникнення права на пенсію за віком 02 лютого 2023 року, до страхового стажу роботи період навчання в Гомельському професійно-технічному училищі № 20 (республіка Білорусь) в період з 20.05.1998 року по 28.06.1999 року за професією закрійник верхнього чоловічого та жіночого одягу відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 28.06.1999 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_3 , пенсію за віком з 02 лютого 2023 року (дня досягнення відповідного віку) в зв`язку з досягнення пенсійного віку 60 років на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням періодів роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 виданої (заповненої) 03 вересня 1980 року за записами №№ 7-8 з 01.09.1987 року по 04.11.1988 року в Молодиненському радіозаводі «Спутник» на посаді горничної в пансіонаті «Спутник», звільнена з роботи в порядку переводу в ТЕО «Нарочь» (*республіка Білорусь); за записами №№ 9-11 з 05.11.1988 року по 04.10.1989 року, прийнята по переводу секретарем-машиністкою в туристично-екскурсійному об`єднанні «Нарочь» (в подальшому перейменовано в туристично-екскурсійний комплекс «Нарочь»), (*республіка Білорусь); за записами №№ 14-15 з 01.03.1993 року по 31.08.1993 року, в кооперативі «Вихрь» при Вілійському ПСРСУ на посаді касир (*республіка Білорусь); за записами №№ 24-25 з 08.12.1997 року по 18.05.1998 року в Гомельському філіалі Страхового закритого акціонерного товариства «БЕЛКАСКО» на посаді спеціаліста по страхуванню (*республіка Білорусь); та з урахуванням періоду навчання в Гомельському професійно-технічному училищі № 20 (республіка Білорусь) в період з 20.05.1998 року по 28.06.1999 року за професією закрійник верхнього чоловічого та жіночого одягу відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 28.06.1999 року.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача-1 засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), розрахунку її страхового стажу на дату звернення 18.04.2023.
26.07.2023 позивачем подано адміністративний позов (виправлений) з долученням доказів його відправлення відповідачам, в якому зазначила, що у зв`язку з допущеними описками в адміністративному позові виникла необхідність у поданні уточнення, тому просить його прийняти.
Відповідно до статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для відмови у прийняті уточнень до позову та приймає до розгляду адміністративний позов (виправлений).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
До відзиву відповідачем-1 надано витребувані судом докази.
22.08.2023 відповідачем-1 подано докази направлення сторонам відзиву на позовну заяву.
Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою республіки Білорусь, що підтверджено посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_5 від 06.01.2015; зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .
18.04.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №3 (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 66).
Згідно з розпискою-повідомленням до заяви від 18.04.2023 за вх.№2670 позивачем до долучено копії наступних документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяви про призначення пенсії, посвідки №ІК065175, інший документ (анкета), пам`ятка пенсіонера, свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 , трудова книжка серії НОМЕР_1 (а.с. 14, 66 зворотній бік).
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.04.2023 №24 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Вік заявника на дату звернення - 60 років 2 місяці 16 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону №1058 - 30 років. Відповідно до наданих документів страховий стаж особи - 20 років 7 місяців 11 днів. Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_8 : з 01.09.1987 по 04.11.1988, оскільки неможливо прочитати печатку, з 05.11.1988 по 03.10.1989, оскільки дописаний номер наказу про прийняття на роботу, з 01.03.1993 по 31.08.1993, оскільки дата наказу про прийняття на роботу не відповідає даті прийняття на роботу, з 08.12.1997 по 18.05.1998, оскільки відсутня дата наказу про звільнення з роботи; період навчання згідно диплому № НОМЕР_4 , оскільки у дипломі відсутній підпис голови кваліфікаційної комісії. Відповідні періоди можливо буде зарахувати до страхового стажу після надання уточнюючих довідок та звернення до управління.

Копію рішення від 25.04.2023 №24 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 27.04.2023 №0400-010206-8/55461.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 24 (а.с. 25, 74) страховий стаж позивача станом на дату 18.04.2023 становить 20 років 07 місяців 11 днів, до якого зараховано наступні періоди:

з 18.08.1980 по 18.02.1981 - _______________ - 0 років 06 місяців 01 день;

з 19.02.1981 по 24.07.1984 - _______________ - 03 роки 05 місяців 06 днів;

з 07.08.1984 по 01.02.1985 - _______________ - 0 років 05 місяців 25 днів;

з 02.02.1985 по 17.08.1987 - _______________ - 02 роки 06 місяців 16 днів;

з 04.10.1989 по 22.02.1993 - _______________ - 03 роки 04 місяці 19 днів;

з 02.09.1993 по 30.06.1994 - _______________ - 0 років 09 місяців 29 днів;

з 01.07.1994 по 30.10.1994 - _______________ - 0 років 04 місяці 0 днів;

з 10.11.1994 по 17.08.1996 - _______________ - 01 рік 09 місяців 08 днів;

з 18.11.1996 по 05.12.1997 - _______________ - 01 рік 0 місяців 18 днів;

з 01.07.2001 по 31.12.2003 - _______________ - 02 роки 06 місяців 0 днів;

з 01.01.2004 по 05.02.2004 - _______________ - 0 років 01 місяць 07 днів;

з 01.03.2004 по 31.01.2005 - _______________ - 0 років 07 місяців 11 днів;

з 01.03.2005 по 19.12.2007 - _______________ - 02 роки 10 місяців 0 днів;

з 10.03.2015 по 22.07.2015 - _______________ - 0 років 02 місяці 21 день.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком, а також з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.09.1987 по 04.11.1988; з 05.11.1988 по 03.10.1989; з 01.03.1993 по 31.08.1993; з 08.12.1997 по 18.05.1998 та періоду навчання з 20.05.1998 по 28.06.1999, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина четверта статті 8 Закону №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини другої статті 26 цього Закону, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії стала відсутність на час звернення (18.04.2023) необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.

За розрахунком стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 24 на дату звернення 18.04.2023 страховий стаж позивача становить 20 років 07 місяців 00 днів.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо наступних періодів трудової діяльності: з 01.09.1987 по 04.11.1988; з 05.11.1988 по 03.10.1989; з 01.03.1993 по 31.08.1993; з 08.12.1997 по 18.05.1998, а також періоду навчання з 20.05.1998 по 28.06.1999.

Щодо періоду навчання, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

В матеріалів справи вбачається, що разом із заявою про призначення пенсії від 18.04.2023 позивачем, окрім трудової книжки, надавалась копія диплому серії НОМЕР_2 , виданого 28.06.1999 (реєстраційний № НОМЕР_9 ), за змістом якого ОСОБА_1 навчалась в Гомельському ПТУ №20 та 28.06.1999 закінчила повний курс технічного училища на базі середньої освіти за професією «закрійник верхнього чоловічого та жіночого одягу» та здобула кваліфікацію «кравець п`ятого розряду, закрійник верхнього чоловічого та жіночого одягу п`ятого розряду» (а.с. 21).

У дипломі містяться підписи директора училища та заступника директора, а також печатка навчального закладу.

В якості підстави для відмови у зарахуванні періоду навчання до страхового стажу відповідачем-2 в оспорюваному рішенні зазначено, що вказані періоди не зараховано до стажу, оскільки в дипломі відсутній підпис голови кваліфікаційної комісії.

Суд критично ставиться до вказаної позиції відповідача, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.09.1980, позивач у період з 20.05.1998 зарахована в ПТУ №20 в групу закрійника та 28.06.1999 була відрахована у зв`язку з закінченням навчання (запис 26-28). Трудова книжка в частині вказаних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, записи містять номери та дати наказів про прийом на навчання, відрахування, а також печатку навчального закладу. Відповідачем зауважень щодо трудової книжки в частині спірних періодів не виявлено.

З огляду на зазначене, суд вважає посилання відповідача на те, що період навчання не зараховано до страхового стажу через відсутність у дипломі про навчання підпису голови кваліфікаційної комісії є безпідставними, оскільки трудова книжка позивача містить належним чином оформлені записи про період її навчання, тому відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду навчання з 20.05.1998 по 28.06.1999 до страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно.

Щодо решти періодів з 01.09.1987 по 04.11.1988; з 05.11.1988 по 03.10.1989; з 01.03.1993 по 31.08.1993; з 08.12.1997 по 18.05.1998, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.09.1980, у спірні періоди позивач працювала на наступних посадах та у таких підприємствах:

- з 01.09.1987 по 04.11.1988 - покоївкою в пансіонаті «Спутник» Молодечненського радіозаводу «Спутник» (записи № 7-8);

-з 05.11.1988 по 03.10.1989 - секретарем-машиністом в Туристично-екскурсійному об`єднанні «Нарочь» (записи № 9-11);

-з 01.03.1993 по 31.08.1993 касиром в кооперативі «Вихрь» при Вілійському ПСРСУ (записи №14-15);

-з 08.12.1997 по 18.05.1998 - спеціалістом по страхуванню в Гомельській філіалі Страхового закритого акціонерного товариства «Белкаско» (записи №24-25).

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено трудову діяльність з 01.09.1987 по 04.11.1988; з 05.11.1988 по 03.10.1989; з 01.03.1993 по 31.08.1993; з 08.12.1997 по 18.05.1998; трудова книжка в частині вказаних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки підприємств.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу відповідачем-2 в оспорюваному рішенні зазначено, що не зараховано до стажу періоди з 01.09.1987 по 04.11.1988, оскільки неможливо прочитати печатку, з 05.11.1988 по 03.10.1989 - дописаний номер наказу про прийняття на роботу, з 01.03.1993 по 31.08.1993 - дата наказу про прийняття на роботу не відповідає даті прийняття на роботу, з 08.12.1997 по 18.05.1998 - відсутня дата наказу про звільнення з роботи.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудової книжки (внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, звільнення, переведення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу). Працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд повторно зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Поряд з цим, трудова книжка позивача в частині спірних періодів не містить жодних виправлень, підчисток та/або наведень, не містить неправдиві або недостовірні відомості, зворотнього відповідачем не доведено. Тому зазначені відповідачем зауваження недоліки, як-то неможливість прочитати печатку, дописаний номер наказу про прийняття на роботу, дата наказу про прийняття на роботу не відповідає даті прийняття на роботу, відсутність заповненої дати наказу про звільнення з роботи, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаних спірних періодів трудової діяльності позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність внесення записів у трудову книжку.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні означених спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно.

За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії №24 від 25.04.2023 прийняте не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача від 18.04.2023 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від №24 від 25.04.2023, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача у зарахуванні вказаних спірних періодів роботи позивача до страхового стажу.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, а також дискреції пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 18.04.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу наступних періодів згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_8 від 03.09.1980: з 01.09.1987 по 04.11.1988; з 05.11.1988 по 03.10.1989; з 01.03.1993 по 31.08.1993; з 08.12.1997 по 18.05.1998 та періоду навчання з 20.05.1998 по 28.06.1999.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Позовні вимоги в частині призначити пенсію з 02.02.2023 не підлягають задоволенню, оскільки є такими, що заявлені передчасно. Позаяк, на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду. Поряд з цим, в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, захист не порушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірності своїх дії у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду із цим позовом у розмірі 1073,60грн., підлягають стягненню з відповідача-2 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст.9,72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1) №24 від 25.04.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) наступні періоди роботи згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_8 від 03.09.1980: з 01.09.1987 по 04.11.1988; з 05.11.1988 по 03.10.1989; з 01.03.1993 по 31.08.1993; з 08.12.1997 по 18.05.1998 та період навчання з 20.05.1998 по 28.06.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) від 18.04.2023 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова