Справа № 160/21107/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

04 жовтня 2023 року Справа № 160/21107/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.08.2023р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недонарахування та недовиплати солдату позивачеві грошового забезпечення в сумі 80000 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за грудень 2022 року сумі 80000 грн.;

- допустити до негайного виконання рішення суду;

- зобов`язати відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначений позов ухвалою суду від 11.09.2023р. залишено без руху на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано позивача у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:

1) адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням вимог ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- із зазначенням у ньому викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині не нарахування та не виплати йому за грудень 2022 року грошового забезпечення в сумі 80000,00 грн. (такий розрахунок відсутній) та зазначити про докази, що їх підтверджують, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- із зазначенням у позові викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про допущення до негайного виконання рішення суду та зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) доказів того, що з 01.09.2022 р. по грудень 2022 року позивач виконував бойові завдання та безпосередньо брав участь у бойових діях (наприклад: копії журналу бойових завдань; копії бойових завдань командира за грудень 2022 року), у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

3) доказів того, що за грудень 2022 року позивач безпосередньо не доотримав саме 80000,00 грн., у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодекс адміністративного судочинства України;

4) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та доказів поважності причин його пропуску, у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

29.09.2023р., на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2023р., позивач подав до канцелярії суду клопотання, до якого додано виправлений адміністративний позов від 29.09.2023р., в якому позивач заявляє клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Так, зі змісту вказаного вище виправленого адміністративного позову від 29.09.2023р. та доданих до нього документів вбачається, що позивачем вимоги ухвали суду від 11.09.2023р. не виконано, а саме:

- не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та таких причин поважності у виправленому позові позивачем не зазначено, в порушення вимог ст. 122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2023р. позивач подав виправлений позов, в якому просить, зокрема, поновити йому строк на звернення до адміністративного суду посилаючись на те, що оскільки позивач не звільнився та залишається військовослужбовцем ЗСУ та враховуючи правовий висновок КАС ВС, викладений у постанові від 19.01.2023р. по справі №460/17052/21 щодо застосування ст.233 КЗпП України, позивач має 3-місячний строк на звернення до суду з питань обрахування/стягнення заробітної плати військовослужбовців; підставою для нарахування грошового забезпечення згідно п.2 Окремого доручення МО України від 23.06.2022 №912/з/29 є відповідний бойовий наказ / розпорядження, в свою чергу підтвердження наявності такого наказу №19 від 19.01.2023р. позивач отримав лише 01.08.2023р.

Розглянувши наведене клопотання позивача про поновлення йому строку звернення до суду з даним позовом та додані докази на його підтвердження, суд приходить до висновку, що викладені у виправленому позові причини поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом не можуть бути визнані судом поважними, виходячи з наступного.

До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Згідно з ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу строку визначено альтернативно це день, коли особа дізналася, або повинна була дізнатись про порушення. Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково.

Тобто, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 липня 2018 року у справі №810/384/17.

Суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, як свідчить зміст позовної заяви, позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо недонарахування та недовиплати позивачеві грошового забезпечення за грудень 2022 року сумі 80000 грн., отже, суд приходить до висновку, що з урахуванням перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 11.01.2023р. по 10.02.2023р., позивач, з урахуванням положень ст.233 КЗпП (на які останній посилається у виправленому позові), повинен був звернутися з даним позовом до суду у 3-місячний строк, тобто з 13.02.2023р. (з урахуванням того, що 11 та 12.02.2023р. були вихідними днями) по 15.05.2023р. включно (з урахуванням того, що 13 та 14.05.2023р.), однак згідно вхідного штемпеля суду даний позов подано позивачем лише 21.08.2023р., тобто із пропуском 3-місячного строку, встановленого ст.233 КЗпП.

При цьому, судом не може бути прийнято в якості доказу на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом отримання позивачем довідки №4095 від 01.08.2023р. лише 01.08.2023р. (на що позивач посилається у позові), оскільки дані обставини не змінюють початку перебігу строку звернення до суду з даним позовом, який розпочався з 13.02.2023р. (з урахування перебування позивача на лікуванні з 11.01.2023р. по 10.02.2023р.) та скінчився 15.05.2023р., про що також свідчить і правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 05.07.2018р. у справі №810/384/17, який наведений вище.

Також, судом враховується і те, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує, вона має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було проведено відповідний розрахунок та на підставі яких нормативно-правових актів.

Тобто, отримуючи грошове забезпечення на банківську карту у січні 2023 року, позивач не міг не знати про розміри нарахованих та виплачених сум такого грошового забезпечення за грудень 2022 року.

Разом з тим, обґрунтування причин неможливості подати позов у строк, встановлений ст.233 КЗпП України у позові не наведено, як і не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами.

Наведена правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постанові від 07.09.2023р. у справі №620/1201/23, яка підлягає обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Слід звернути увагу позивача на те, що правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від від 19.01.2023р. по справі №460/17052/21, на яку позивач посилається у позові, не підлягає застосуванню у даних правовідносинах, оскільки стосується редакції ст.233 КЗпП України, яка діяла до 19.07.2022р., тоді як у цих спірних правовідносинах підлягає застосуванню редакція наведеної статті після 19.07.2022р.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач вимоги ухвали суду від 11.09.2023р. не виконав, недоліки позовної заяви не усунув у встановлений строк, з відповідним клопотанням про продовження строку для виконання вказаної вище ухвали до суду не звернувся, а за умови невиконання позивачем вимог наведеної ухвали суду від 11.09.2023р., суд позбавлений можливості вирішити питання щодо причин поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом, встановленого ст.233 КЗпП України та відкриття провадження у даній справі.

Частиною 2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.1, п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За викладеного, даний позов слід повернути позивачеві згідно до вимог п.1, п.9 ч. 4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись п.1, п.9 ч.4 ст.169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом у справі №160/21107/23 - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї документами, надіслати позивачеві.

У відповідності до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва