Справа № 240/9501/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9501/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

03 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Зобов"язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткову грошову винагороду за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Зобов"язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв"язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди за весь час затримки з 11 квітня 2022 року по день фактичної виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази про стаціонарне лікування останнього по 31.01.2023 року. Окрім того, апелянт вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.02.2022, на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року №69/2022, з 27 лютого 2022 року солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено на посаду водія 3 відділення зенітного ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Згідно вказаного наказу військової частини, позивач вибув для відсічі збройної агресії російської федерації проти України .

Так, відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв"язку з військовою агресією російської федерації проти України від 24.01.2023 №1051, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 у період з 07.03.2022 по 11.04.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з агресією російської федерації проти України у Донецькій області.

11.04.2022 під час ведення бойових дій позивач отримав травму.

У довідці про обставини травми №134 від 16.06.2022, виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 16.04.2022 зазначено, що солдат ОСОБА_1 під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Курулька Барвінківського району Харківської області внаслідок обстрілу противником зі стрілецької зброї, бойових машин та масованого артилерійського обстрілу системами великого калібру, під час відбиття збройної агресії російської федерації проти України та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та Захисту Батьківщини відповідно до Указу Президента України №71/2022 від 24.02.2022 11 квітня 2022 року одержав "мінно-вибухову травму, акубаротравму."

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 16.04.2022 №490, за результатами проведеного медичного огляду 16.04.2022 ОСОБА_1 встановлено причинний зв"язок захворювання таким, що пов"язане з проходженням військової служби та зазначено, що він потребує відпустки за станом здоров`я строком 30 календарних днів.

11.05.2022 позивач був госпіталізований до КНП "ГВВ" ЖОР Центру неврологічної допомоги та психологічної реабілітації учасників АТО та виписаний 25.05.2022 з діагнозом проміжного періоду політравми (11 квітня 2022 року) на тлі інших захворювань та ушкоджень внаслідок військових дій, спричиненими іншими видами вибухів та уламків, післятравматичний стресовий розлад астен, невротичний синдром з вегетативними пароксизмами, що підтверджується випискою-епікризом з медичної картки стаціонарного хворого №1445/(22).

Починаючи з 06.06.2022 по 24.06.2022 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" з діагнозом посттравматичного стресового розладу із стійкими цефалгічними синдромами і вегативним пароксизмами Б43.1. В короткому анамнезі зазначено, що після обстрілів позицій ЗСУ позивач отримав психотравму, з приводу чого він звернувся на лікування в даний заклад. Висловлював скарги на головні болі, напади тривоги та спазми м`язів. Після проведення курсу лікування 24 червня 2022 року був виписаний з закладу із незначним поліпшенням та відмічав зменшення головних болів, проте в нього так і залишилось відчуття спазмування м`язів. Зазначені обставини підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого КНП "Обласний медичний спеціалізований центр".

З 19.07.2022 по 05.08.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ДУ "ТМО МВС України в Житомирській області" та був виписаний по закінченню курсу лікування в задовільному стані зі скаргами на затерпання правової нижньої кінцівки, утруднення ходьби та тривожний сон, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №514.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії за М4400 від 24 жовтня 2022 року позивач внаслідок перенесеного (11.04.2022 року) МВТ, струсу головного мозку з цефадгією та акуботравми отримав травму пов`язану з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми виданої Командиром військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2022 року №134 та було зроблено висновок про те, що позивач за результатами отриманої травми обмежено придатний до військової служби, непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладах морської піхоти, спецспорудах та придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях та навчальних закладах.

Оскільки починаючи з 11.04.2022 позивач перебуває на лікуванні, однак відповідач йому не виплачує додаткову грошову винагороду, позивач звернувся до суду для захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 ( у редакції з квітня 2022), якою на виконання Указів Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64 та "Про загальну мобілізацію" №69 у пункті 1 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

З 19.07.2022 редакція абз.1 п.1 Постанови №168 викладена наступним чином "Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах."

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість " 30000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Таким чином, на період дії воєнного стану військовослужбовці отримують додаткову винагороду до грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ № 168 у сумі 30000,00 грн. та 100000,00 грн. (за час участі у безпосередніх бойових діях), а з 19.07.2022 - у сумі до 30000,00 грн. та 10000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

При цьому, разі поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії мають право на отримання збільшеної винагороди в розмірі до 100 000 грн.

В той же час, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості випадків перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Як встановлено судом, позивач з 27.02.2022 був призваний на військову службу за мобілізацією та з 07.03.2022 приймав участь у бойових діях .

11.04.2022, перебуваючи у зоні проведення бойових дій, позивач отримав травму, яку ВЛК визнала такою, що пов"язана із захистом Батьківщини.

Матеріали справи свідчать, що починаючи з 11.04.2022 ОСОБА_1 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, у зв"язку з отриманою травмою.

Судом також встановлено, що згідно копій сторінок з медичної картки позивача та консультаційних висновків спеціалістів, він постійно звертається за допомогою до лікарів та проходить курси лікування.

А тому, судом першої інстанції правильно зазначено, що за весь час перебування позивача на лікуванні підлягала виплаті додаткова винагорода з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно часу такого лікування.

Разом з тим, з довідки, виданої в/ч НОМЕР_3 від 01.03.2023 про нарахований дохід позивача у період з лютого 2022 року по січень 2023 року, вбачається, що додаткова грошова винагорода на період лікування позивачу не виплачується.

Відповідачем не спростовано невиплати позивачу за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року додаткової грошової винагороди з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 .

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1,2 ст.77 КАСУ Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, саме на суб"єкта владних повноважень, у даному випадку, в/ч НОМЕР_1 покладено обов"язок доведення правомірності своїх дій, рішень чи бездіяльності.

Разом з тим, відповідач відзиву на позов не надіслав, не заперечив проти позовних вимог та викладених у позовній заяві обставин, не надав жодного доказів на їх спростування, що свідчить про визнання позову.

Також, відповідачем не спростовано доводи представника позивача щодо недоплати позивачу грошового забезпечення у розмірі, визначеному у розрахунку.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

При цьому, додаткова грошова винагорода за період лікування підлягає нарахуванню за всі періоди перебування позивачу на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) та за всі періоди перебування у відпустці для лікування після цього ж тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.

Щодо компенсації за несвоєчасної сплати всіх виплат за період з квітня 2022 по січень 2023.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст.4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Використане у ст.3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди з 11.04.2022, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати з 11 квітня 2022 року по день фактичної виплати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в даному випадку нпозивачем пропущений строк звернення до суду, з огляду на наступне.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Водночас в силу положень ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у редакції, що була чинною до 19.07.2022, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові заробітної плати та інших пов`язаних з нею компенсаційних виплат не був обмежений будь-якими строками.

Втім, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким внесені зміни до законодавства про працю.

Серед іншого вказаним законом частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені у такій редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті;

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, зазначені зміни також стосуються строку звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати у разі звільнення працівника, тобто сум, що належать працівникові у разі його звільнення з роботи, а також інших пов`язаних з цим компенсаційних виплат.

Згідно нової редакції ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Таким чином, строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Однак суд враховує п. 1 Розділу "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 дію карантину продовжено на всій території України до 30.06.2023 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду 28.03.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом є необґрунтованими.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2023 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.