Справа № 200/695/23
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

02 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №200/695/23

адміністративне провадження № К/990/31455/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №200/695/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності,

у с т а н о в и в:

У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати їй пенсії на особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк»;

- зобов`язати здійснювати виплату пенсії, у тому числі суму недоотриманої пенсії, на банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито в АТ КБ «Приватбанк», після протиправного припинення виплати пенсії з 01.08.2021.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 позов задоволено частково, внаслідок чого:

- визнано протиправними дії відповідача щодо нерозгляду заяви позивачки від 13.02.2022 про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок із доданими документами у порядку, передбаченому Законом №1058-IV.

- зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 13.02.2022 про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок із доданими документами у порядку, передбаченому Законом №1058-IV, та прийняти відповідне рішення щодо поновлення або про відмову у поновленні пенсії;

- в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023 апеляційну скаргу відповідача задоволено, внаслідок чого:

- рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 у справі №200/695/23 скасовано;

- прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати і залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Спір у цій справі виник через дії компетентного органу щодо відмови у поновленні виплати пенсії на банківський рахунок. І тому з огляду на те, що предметом спору є дії компетентного органу щодо відмови у поновлення виплати пенсії, ця справа є справою незначної складності відповідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

У касаційній скарзі скаржниця зазначає про обставини, на підставі яких компетентний орган відмовив у поновленні виплати припиненої пенсії на банківський рахунок, а також надає правове обґрунтування наведеним нею обставинам.

Натомість ці обставини та аргументи не є підставою для касаційного перегляду справи незначної складності. Скаржниця не обґрунтувала у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи становить справа значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів вважає, що ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. Також колегія суддів відхиляє посилання скаржниці на існування обставин, визначених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки такі посилання мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, тому не можуть бути прийняті, як такі, що мають виняткове значення.

Також позивачка зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду викладені у постановах від 20.02.2018 у справі №757/12134/14-а, від 17.07.2018 у справі №211/1789/17, від 18.09.2018 у справі №522/535/17, від 31.01.2019 у справі №520/9721/16-а, від 05.02.2019 у справі №501/28/17, від 12.03.2019 у справі №441/1239/17, від 11.07.2019 у справі №812/564/18, від 08.08.2019 у справі №426/7157/16-а, від 31.10.2019 у справі №160/7699/18, 31.10.2019 у справі №208/3325/17 та від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.

Надавши належну оцінку зазначеним доводам, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постановах від 20.02.2018 у справі №757/12134/14-а, від 11.07.2019 у справі №812/564/18 та від 18.09.2018 у справі №522/535/17 судами вирішувалось право пенсіонера, який виїхав за межі України подавати заяву про поновлення виплати пенсії через свого представника.

У постановах від 17.07.2018 у справі №211/1789/17 та від 05.02.2019 у справі №501/28/17 судами зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву про поновлення виплати пенсії і сторонами не заперечувалось відсутність/наявність громадянства України у пенсіонера.

У постанові від 31.01.2019 у справі №520/9721/16-а судами вирішувалось право пенсіонера, який виїхав за межі України подавати заяву про поновлення виплати пенсії через свого представника та досліджувалось питання дотримання пенсіонером шестимісячного строку звернення до суду із позовом.

У постанові від 12.03.2019 у справі №441/1239/17 спірні правовідносини виникли внаслідок того, що до пакету документів не було додано особистої заяви пенсіонера про відновлення виплати пенсії; також вирішувалось право пенсіонера, який виїхав за межі України подавати заяву про поновлення виплати пенсії через свого представника та досліджувалось питання дотримання пенсіонером шестимісячного строку звернення до суду із позовом.

У постанові від 08.08.2019 у справі №426/7157/16-а cудами досліджувалось питання дотримання позивачем шестимісячного строку звернення до суду із позовом.

У постанові від 31.10.2019 у справі №160/7699/18 спірні правовідносини виникли внаслідок того, що до пакету документів не було додано особистої заяви пенсіонера про поновлення виплати пенсії.

У постанові від 31.10.2019 у справі №208/3325/17 спірні правовідносини виникли внаслідок звернення представника пенсіонера, який виїхав за межі України із заявою про поновлення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду з порушенням пункту 1.5 Порядку № 22-1, тобто не до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, оскільки правовий висновок у цій справі висловлений стосовно визначення строків звернення до суду у спорах у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала такій фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.

Натомість у справі №200/695/23 спір виник у зв`язку із недотриманням позивачем процедури для поновлення раніше призначеної пенсії, передбаченої Порядком №22-1 щодо необхідного пакету документів, а саме не надано паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

До того ж судом апеляційної інстанції враховано правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 31.01.2023 у справі №200/11358/19-а, де Верховний Суд зазначив, що:

«подане представником позивачки посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, відповідно до законодавства України не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1. При цьому, посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».»

Підсумовуючи, слід зазначити, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі №200/695/23, як у справі незначної складності, не оскаржуються у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що касаційна скарга позивачки подана на судове рішення, яке за законом не оскаржується у касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.

Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі № 200/695/23.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб