Справа № 380/11321/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Желік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Клочко Н.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Ільчиниш Л.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни із вимогами:

- зобов`язати відповідача надати запитувану інформацію згідно інформаційного запиту від 07.02.2023;

- стягнути з відповідача на користь з позивача 1000000,00 грн. за завдану моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку позивач отримав чотири постанови від 31 січня 2023 року у виконавчому провадженні №70886200 за підписом Ільчишин Л.В. , а саме: про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Як зазначає позивач, з урахуванням того, що у постанові про відкриття виконавчого провадження № 70886200 від 31 січня 2023 року було зазначено, що документ вступив у законну силу 31 жовтня 2022 року, лише 24 січня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова була постановлена ухвала щодо перегляду заочного рішення у справі № 461/3302/22, відповідно строк на апеляційне оскарження без урахування приписів п.1 частини 2 статті 354 ЦПК України спливав лише 23 лютого 2023 року. У позивача виник сумнів щодо достовірності отриманих постанов та повноважень Ільчишин Л.В. щодо вчинення виконавчих дій. 07 лютого 2023 року у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 позивачем було подано інформаційний запит щодо надання завірених копій документів, на підставі яких Ільчишин Л.В. наділена повноваженнями вчиняти виконавчі дії. Позивач зазначив, що при зверненні за згаданою адресою 14 лютого 2023 року всупереч приписам частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі також Закон) відповіді надано не було у зв`язку з відсутністю Ільчишин Л.В . Звертає увагу, що у запиті від 07 лютого 2023 року чітко зазначено: відповідь надати наручно, про дату час та місце отримання повідомити за тел.. НОМЕР_1 . В подальшому через засоби поштового зв`язку позивач отримав відповідь від 13 лютого 2023 року вих.№4827, із тексту якої вбачається, що запитувані документи Ільчишин Л.В. не надає у зв`язку з наявністю таких у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. 20 лютого 2023 року ухвалою Галицького районного суду у справі №461/3302/22 виконавчий лист від 01 грудня 2022 року визнано таким що не підлягає виконанню повністю Натомість 20 лютого 2023 року Ільчишин Л.В. списала з карткового рахунку позивача 496,83 грн. 24 лютого 2023 року ухвалою Львівського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження у справі № 461/3302/22. 02 березня 2023 року за згаданою адресою ним було подано заяву, в додатках до якої додано ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року у справі № 463/3302/22 щодо визнання виконавчого листа від 01.12.2022 року таким що не підлягає виконанню повністю. Натомість Ільчишин Л.В. списані кошти не повернула.

Позивач вказує, що він отримав шок, у нього підвищився відразу артеріальний тиск, з`явилося серцебиття, головокружіння, запаморочення. Він змушений був в телефонному режимі контактувати із сімейним лікарем, яка йому призначила засоби медичного вжитку. Також у позивача порушився сон, ночами він не міг спати, так як його постійно переслідувала лише одна думка, що на підставі підробленого виконавчого документу, який судом визнано таким, що не підлягає до виконання повністю невідомо хто не надавши жодних документів на вчинення виконавчих дій, арештував його картковий рахунок, на який приходить його пенсійне забезпечення в розмірі 2791 грн., списав без жодної правової підстави 496,83 грн., позбавивши його права на купівлю засобів медичного вжитку, які йому були вкрай необхідні для відновлення стану здоров`я.

Позивач звертає увагу на те, що протиправна бездіяльність відповідача виразилися в порушенні його прав, призвела до необхідності застосування додаткових зусиль для організації його побуту та професійної діяльності, а саме неодноразових звернень до відповідача, отримання правничої допомоги, витрат понесених на написання позовної заяви, ксероксу, засобів медичного вжитку, звернення до суду, до лікаря, до аптеки, що в свою чергу призвели до душевних страждань, які призвели до погіршення стану його здоров`я.

Ухвалою судді від 29.05.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 06.06.2023 в справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 23.06.2023 передано адміністративну справу №380/11321/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди для розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.06.2023 про відвід судді Желік О.М. іншому судді Львівського окружного адміністративного суду, що буде визначений в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 26.06.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Львівського окружного адміністративного суду Желік О.М. в адміністративній справі № 380/11321/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 04.07.2023 відмолено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог. Окрім цього, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду адміністративної справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.07.2023 передано адміністративну справу №380/11321/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди для розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.07.2023 про відвід судді Желік О.М. іншому судді Львівського окружного адміністративного суду, що буде визначений в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 24.07.2023 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Львівського окружного адміністративного суду Желік О.М. у справі №380/11321/23.

Ухвалою суду від 05.09.2023 провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію згідно інформаційного запиту від 07.02.2023 закрито.

Ухвалою суду від 21.09.2023 виправлено описки в ухвалі судді про відкриття провадження в адміністративній справі від 06.06.2023.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не скористався.

Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні, що відбулось 26.09.2023, позивач поданий адміністративний позов підтримав та просив такий задовольнити. Відповідач щодо задоволення позову заперечила.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 подано інформаційний запит щодо надання завірених копій документів, на підставі яких Ільчишин Л.В. наділена повноваженнями вчиняти виконавчі дії.

Листом приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. №4827 від 13.02.2023 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України, у якому містять відомості про: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця; дату рішення Кваліфікаційної комісії про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця; номер посвідчення; виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність; офіс приватного виконавця. Доступ до інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України є безоплатним, здійснюється цілодобово і без обмежень на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України із забезпеченням можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування інформації без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів.

Також листом повідомлено, що з огляду на вищевикладене, з усією необхідною інформацією позивач може ознайомитись на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Вважаючи, що не надавши позивачу документів, на підставі яких приватний виконавець вправі здійснювати виконавчі дії, вона допустила протиправну бездіяльність, яка заподіяла позивачу моральну шкоду, останній звернувся до суду.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини 2 статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Аналізуючи встановлені судом обставини справи та доводи позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, суд зазначає, що позивач не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із бездіяльністю відповідача, яка полягала у не наданні документів у відповідь на інформаційний запит позивача.

Суд відзначає, що на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди жодних доказів не надано.

Сам лише факт порушення прав (в подальшому відновлених у зв`язку із наданням відповідних документів приватним виконавцем позивачу) не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2023.

Суддя Желік О.М.