Справа № 240/14219/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Житомир

справа № 240/14219/23

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72% від заробітку судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.03.2023 здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розрахунку 72% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження максимальним розміром;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити різницю між донарахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченим.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог вказує, що є суддею у відставці та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, з 01.03.2023 отримує щомісячне довічне грошове утримання згідно з Законом України "Про судоустрій та статус суддів" в розмірі 62% суддівської винагороди. Стверджує, що відповідач своїм рішенням протиправно призначив щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди із розрахунку 26 років суддівського стажу.

Вказує, що до стажу роботи на посаді судді, який надає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем протиправно не зараховано половину строку навчання за спеціальністю - тобто 2 роки 5 місяців та 2 роки стажу роботи, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду.

Позивач вважає протиправними дії відповідача, зі зменшення на 4 роки і 5 місяців, наявного у неї стажу роботу на посаді судді та здійснення у зв`язку з цим перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, звернулась до суду з даним позовом.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 відкрито провадження у справі та призначила до розгляду у порядку спрощеного у позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016, згідно зі змісту якого передбачено збільшення щомісячного довічного грошового утримання саме за роботу на посаді судді.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Складення рішення у повному обсязі відкладалось у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 07.08.2023 по 15.09.2023.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Указом Президента України від 20.05.1996 №362/96 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Корольовського районного суду м.Житомира строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 24.05.2001 №2464-ІІI ОСОБА_1 обрана на посаду судді Корольовського районного суду м.Житомира безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.02.2023 №56/0/15-23 позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно зі змістом вказаного рішення Вищої ради правосуддя стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 31 рік 1 місяць.

З 01 березня 2023 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, та отримує щомісячне довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62 % від суддівської винагороди, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області №442/23 від 28.02.2023.

В свою чергу, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.04.2023 на звернення позивача повідомлено, що оскільки стаж на посаді судді становить 26 років 7 місяців 8 днів, то відповідно до вимог ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 62 % від суддівської винагороди.

Також зазначено, що чинним законодавством передбачене збільшення щомісячного довічного грошового утримання саме за роботу на посаді судді.

Вважаючи вказані дії відповідача, щодо встановлення відсоткового значення довічного грошового утримання у розмірі 62 % протиправними, позивач звернулась за захистом свого права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 126 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до статті 130 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005 року, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді.

Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.

Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Конституційний Суд України в Рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Спірним питання, що виникло між сторонами в межах розгляду даної справи, є наявність правових підстав для розрахунку відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із обрахунку загального стажу роботи судді, який дає право на відставку (в даному випадку 31 рік 1 місяць), а не лише зі стажу роботи на посаді судді.

Суд зазначає, що організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VI).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стаж роботи судді визначено частиною 1 статті 137 Закону №1402-VII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Судом встановлено, що що відповідачем не зараховано ОСОБА_1 до стажу її роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступні періоди роботи:

- половина строку навчання - 2 роки 5 місяців;

- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки.

Матеріали справи свідчать, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 26 років 8 місяців, при цьому загальний стаж роботи судді, який дає право на відставку становить 31 рік 1 місяць, що сторонами не оспорюється.

Довічне грошове утримання судді у відставці залежить від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до положень пункту 2 Розділу XІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIІІ від 02.06.2016 року з дня набрання чинності цим Законом Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визнається таким, що втратив чинність, крім положень, зазначених, зокрема, у пункті 25 цього розділу.

Згідно з пункту 25 Розділу XІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIІІ від 02.06.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Статтею 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді, визначалось, що право на заняття посади судді, зокрема, районного суду має громадянин України який досяг 25 років, має вищу юридичну освіту, і як правило стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права два роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про статус суддів» на день їх обрання.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18 та відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем за 2 повні роки роботи на посаді судді понад 20 років протиправно не зараховано під час призначення довічного грошового утримання 4% суддівської винагороди (заробітної плати).

Окрім того, відповідно до п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді" №865 від 03.09.2005 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах, на посаді слідчого відділу внутрішніх справ та календарний період проходження строкової військової служби.

Аналогічні за змістом положення закріплено у ст.1 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів №584/95 від 10.07.1995 (далі - Указ №584/95) згідно з якою до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, на посаді слідчого відділу внутрішніх справ та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 72% від суддівської винагороди судді (50% + 22% за 11 додаткових років роботи на посаді судді), виходячи зі стажу роботи на посаді судді 31 років 1 місяць (сукупний стаж роботи на посаді судді 26 років 8 місяці, половини строку навчання на юридичному факультеті, що становить 2 роки 5 місяців, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) вимога, яка визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 2 роки).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що станом на дату призначення - 01.03.2023, розмір довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 протиправно встановлено органом пенсійного фонду України у розрахунку 62 відсотки суддівської винагороди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення ОСОБА_1 з 01.03.2023 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди (заробітної плати), без урахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якою визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 2 роки є протиправними.

З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов"язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.03.2023 у розмірі 72% винагороди судді визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області №442/23 від 28.02.2023.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи, що спір в частині виплати довічного грошового утримання з обмеженням максимального розміру на час звернення позивача до суду між сторонами відсутній, то права позивача у цій частині на час звернення до суду не порушені, оскільки перерахунок та виплата щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі нової довідки у розмірі вказаному вище не проведено.

З огляду на викладене, суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому. Саме тому, суд дійшов висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В силу приписів ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення ОСОБА_1 з 01.03.2023 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди (заробітної плати).

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.03.2023 у розмірі 72% суддівської винагороди (заробітної плати) визначеної у довідці Територіального управління державної судової адміністрації України у Житомирській області №442/23 від 28.02.2023, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 04 жовтня 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко