Справа № 160/18783/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
26.07.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною діяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належної пенсії з 03.01.2020 року і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 01.03.2020 року та виплатити належну пенсію, керуючись ст. 46, розділу VI Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням уже отриманої пенсійної виплати з 21.10.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути подану заяву про перерахування пенсійного забезпечення, згідно абз. 3 п.1, абз.1, 2, п.3 ст. 24 розділу ІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахування пенсійної виплати на підставі п.2, п.4 ст. 42, роз. VI Закону, враховуючи вихід на пенсію з 03.01.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській зарахувати до загального страхового стажу період проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 05.06.1985 року по 22.07.1987 року у кратному обчисленні - один рік за півтора на підставі п. 5 розділу XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року встановлено, що позивач має право вийти на пенсію в 57 років згідно абз. 24, 25, п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме 03.01.2020 року. Оскільки пенсійне забезпечення нараховано та виплачено позивачу з 21.10.2021 року, а не з 03.01.2020 року, він 30.05.2023 року звернувся до відповідача із проханням виплатити належну пенсію з 03.01.2020 року, перерахувати пенсію, враховуючи вихід з 03.01.2020 року та додати 1 рік стажу за військову службу у віддаленій місцевості з відповідними нарахуваннями, перерахувати страховий стаж. Разом з тим, відповідач відмовив в цьому, повідомивши позивача, що пенсія за віком по списку № 2 призначена з 21.10.2021 року, йому зараховано 2 роки 1 місяць 17 днів періоду проходження військової служби з 05.06.1985 року по 21.07.1987 року, а пільгове обчислення періоду проходження військової служби при розрахунку стажу згідно закону № 1058 не передбачено. Оскільки такі дії відповідача є протиправними, порушують права позивача, він звернувся до суду за їх захистом.
31.07.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 16.08.2023 року.
Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано у відповідача належним чином завірені матеріали пенсійної справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про наявність в провадженні суду даної адміністративної справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази, правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив:
- виплатити належну пенсію з 03.01.2020 року згідно ст. 46, розділу VІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- переглянути розмір щомісячної пенсійної виплати з 03.01.2020 року на предмет збільшення, якщо він буде більше, ніж розмір пенсії, призначеної з 21.10.2021 року;
- перерахувати пенсію згідно п. 2, п. 4 ст. 42, роз. VІ Закону, враховуючи вихід на пенсію з 03.01.2020 року та згідно п. 5 розділу ХV Закону додати 1 рік стажу за військову службу у віддаленій місцевості з відповідними нарахуваннями;
- перерахувати страховий стаж згідно з абзацом 3 п.1, абз. 1, 2, п. 3 ст. 24 розділу SS Закону.
21.10.2021 року ОСОБА_1 подана заява на призначення пенсії по списку № 2. В призначенні пенсії було відмовлено, оскільки відсутні довідки, як підтверджують пільговий стаж роботи.
Відповідно до рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року № 160/1676/22 пенсія призначена з 21.10.2021 року.
Згідно електронної пенсійної справи до страхового стажу зараховано період проходження військової служби з 05.06.1985 року по 21.07.1987 року у розмірі 2 роки 1 місяць 17 днів. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби при розрахунку стажу згідно Закону № 1058 не передбачено.
Отже, спір між сторонами виник з підстав відмови в зарахуванні періоду проходження військової служби та відмови відповідача в призначенні пенсії з 03.01.2020 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590, указами Президії Верховної Ради СРСР від 01.08.1945 року «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі», від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року № 530/П-28.
Положеннями п. 6 постанови № 590 передбачалось, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих осіб здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.
Рада Міністрів СРСР від 10.11.1982 року за № 986 з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до статті 52 Закону СРСР «Про державні пенсії» затвердила Положення, відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій, пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР «Про державні пенсії».
Пунктом 55 цього ж Положення встановлено, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Однією з соціальних пільг, визначених державою такій категорії громадян України, є обчислення вислуги років (часу проходження військової служби) на пільгових умовах для призначення пенсій.
Період проходження військової служби, що зараховується до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».
Згідно з цим порядком до вислуги років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії, яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, і її обчислення (у тому числі на пільгових умовах) має здійснюватися у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо постановою не передбачено більш пільгових умов (абзац дев`ятий пункту 1 постанови № 393).
Відповідно до п. 4 додатку 2 наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» від 14.08.2014 року № 530 наведено перелік віддалених місцевостей СРСР, у яких служба осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової та строкової служби зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах.
З поданої позивачем довідки Індустріального районного військового комісаріату № 138 від 04.01.1988 року вбачається, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу з 05.06.1985 року по 22.07.1987 року у віддаленій місцевості на пільгових умовах один рік розраховується за півтора роки.
Оскільки законодавство колишнього СРСР до 01.01.1991 року, як і законодавство України, чинне на час виникнення спірних правовідносин, передбачали і передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР, відповідач безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні до стажу в пільговому обчисленні (один рік за півтора роки) період проходження позивачем служби з 05.06.1986 року по 22.07.1987 року .
Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській зарахувати до загального страхового стажу період проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 05.06.1985 року по 22.07.1987 року у кратному обчисленні - один рік за півтора на підставі п. 5 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та такими, що підлягають задоволенню.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.
У своєму листі від 22.06.2023 року відповідач зазначає, що пенсія позивачу призначена з 21.10.2021 року за віком по списку № 2 відповідно до ст. 114 Закону України № 1058 IV та саме 21.10.2021 року позивачем подана заява на призначення пенсії по списку № 2.
Факт звернення позивача за призначенням пенсії саме 21.10.2021 року також встановлений рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року № 160/1676/22.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
З наявних в матеріалах справи доказів, а також з рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року № 160/1676/22 вбачається, що звернення позивача за призначенням пенсії до відповідача відбулося 21.10.2021 року.
Належних, допустимих та достатніх доказів, в розумінні ст.ст. 73, 74, 76 КАСУ, того, що після досягнення пенсійного віку 03.01.2020 року і не пізніше трьох місяців (до 03.04.2020 року) позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії і отримав відмову суду не надано.
Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Верховний Суд у постанові № 646/6250/17 від 24.04.2018 року зазначив, що системний аналіз статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.
Звернення за призначенням пенсії відбулося, згідно наданих позивачем доказів, 21.10.2021 року (пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку 03.01.2020р), отже, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії з 03.01.2020 року, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною діяльності щодо не нарахування та не виплати пенсії з 03.01.2020 року та зобов`язання вчинити інші дії, пов`язані з цією датою, не підлягають задоволенню.
Підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.05.2023 року суд не находить, оскільки цим рішенням зобов`язано відповідача зарахувати до стажу військову службу, а в іншій частині дії відповідача визнані обґрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову сторони, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1073грн. 60коп., що документально підтверджується квитанцією № 41861422 від 26.07.2023 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 536грн. 80коп. з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській зарахувати до загального страхового стажу період проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 05.06.1985 року по 22.07.1987 року у кратному обчисленні - один рік за півтора на підставі п. 5 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець