Справа № 240/10938/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/10938/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому він просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 № 14 (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування" щодо притягнення майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення суворої догани;

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 № 14 (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування": "Помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби відповідно до вимог п. 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", начальнику логістики - заступнику командира військової частини майору ОСОБА_1 врахувати накладене стягнення сувора догана при преміюванні за січень місяць";

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 № 14 (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування": "Помічнику командира з фінансово - економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби на підставі пункту 10 абзацу 4 та 10 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 начальнику логістики - заступнику командира військової частини майору Скрипці Олександру Вікторовичу, додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не виплачувати за січень місяць в повному обсязі в зв`язку з складанням протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.01.2023 командир військової частини НОМЕР_1 вирішив двічі притягнути його до відповідальності за одне і те ж правопорушення та за результатами того ж службового розслідування видав наказ № 14, яким наклав на нього безпідставно дисциплінарне стягнення - сувору догану.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що докази на підтвердження вини позивача у здійсненні дисциплінарного проступку, які були зібрані під час службового розслідування та долучені до матеріалів службового розслідування, є допустимими та такими, що підтверджують недодержання ОСОБА_1 вимог статутів Збройних Сил України, положень та функціональних обов`язків. Позивачем не надано належних та беззаперечних доказів в спростування порушення ним військової дисципліни, які б звільняли його від дисциплінарної відповідальності. Відповідач зазначає, що саме військовослужбовець ОСОБА_1 був зобов`язаний забезпечити надання первинних документів під час інвентаризації паливно- мастильних матеріалів при прийнятті посади начальником служби ПММ в листопаді-грудні 2022 року та здійснювати контроль за ощадливим витрачанням і правильним використанням пального, організувати фіксування показників лічильників пробігу автомобілів, що надходили до Військової частини.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що в лютому 2022 року ОСОБА_1 було мобілізовано до Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, зараховано до списків Військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2022 № 114 майора ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника групи логістики.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 № 285 майора ОСОБА_1 , начальника групи логістики штабу, призначено наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 17.11.2022 №2 51 на посаду начальника логістики - заступника командира, ВОС 7001003.

У подальшому, у зв`язку з призначенням на посаду нового начальника служби паливно-мастильних матеріалів (ПММ) військовослужбовцем ОСОБА_2 було подано рапорт про виявлені недоліки під час прийняття посади.

Згідно з наказом від 07.12.2022 №317 було призначено інвентаризацію матеріальних засобів служби ПММ.

Заступником командира роти вогневої підтримки з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 подано рапорт від 08.12.2022 про виявлення порушень правил видачі паливно-мастильних матеріалів.

За наслідками розгляду рапорту 10.12.2022 наказом № 324 призначено службове розслідування.

Начальник служби паливно-мастильних матеріалів (ПММ) ОСОБА_3 27.12.2022 повторно подав рапорт про те, що йому не передано первинних облікових документів.

Так, 30.12.2022 затверджено Акт інвентаризації ПММ. Комісією з інвентаризації було виявлено відсутність первинних документів та книги обліку майна.

Під час проведення службового розслідування військовослужбовці пояснили таке:

- пальне підрозділам військової частини для транспорту видавав ОСОБА_1 або інший військовослужбовець, без документального оформлення (складання первинних документів);

- військовослужбовець ОСОБА_1 пояснив, що первинні документи, на відсутність яких вказала інвентарна комісія, наразі знаходяться у фінансовій службі, тому він не має можливості їх надати. Це суперечить поясненням військовослужбовців фінансової служби щодо факту складання первинних документів з витрат ПММ. Так, військовослужбовці фінансової служби пояснили, що первинних документів з ПММ не отримували;

- в останнє привозили шляхові листи у вересні 2022 року та забрали їх 14.11.2022 (тобто перед зміною начальника служби ПММ). ОСОБА_1 пояснив, що первинні документи знаходяться у фінансовій службі. Тобто, існує протиріччя між поясненнями військовослужбовця ОСОБА_1 та іншими військовослужбовцями фінансової служби щодо місця знаходження первинних документів з ПММ.

Командиром військової частини НОМЕР_1 25.01.2023 за результатами службового розслідування прийнято рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складено адміністративний протокол про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Згідно п. 2 наказу № 14 від 27.01.2023 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення - "сувора догана". Позивач 02.02.2023 ознайомився з матеріалами службового розслідування та письмово заперечив щодо висновків та матеріалів розслідування.

Вирішуючи спір по суті, судом враховується, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Частиною першою статті 2 вказаного Закону визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

За визначення, що міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

В умовах воєнного часу в Збройних Силах України було утворено підрозділи логістики, які виконують завдання за призначенням. Повноваження підрозділів логістики в ЗСУ та їх посадових осіб визначені на основі функціональних обов`язків служб тилу і озброєння, закріплених в Статуті внутрішньої служби ЗСУ, зокрема ст.ст. 83, 95 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Також функціональні обов`язки посадових осіб логістики визначаються Положенням про військове (корабельне) господарство ЗСУ, затвердженим наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, та функціональними обов`язками конкретних посадових осіб. Зокрема, у Військовій частині НОМЕР_1 було затверджено "Функціональні обов`язки начальника групи логістик окремого батальйону територіальної оборони". Військовослужбовець ОСОБА_1 відповідно до зазначених вимог відповідальний за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб.

До його безпосередніх обов`язків належить:

- здійснення контролю за якістю, правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та виконання вимог безпеки при поводженні з ними;

- організація й контроль ведення обліку та звітності в установленому порядку;

- організація та контроль ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів ...;

- здійснення постійного контролю за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням;

- організація проведення (у встановлені терміни) перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі)".

Отже, суд погоджується з доводами відповідача, що саме військовослужбовець ОСОБА_1 був зобов`язаний забезпечити надання первинних документів під час інвентаризації паливно-мастильних матеріалів та при прийнятті посади начальником служби ПММ в листопаді - грудні 2022 року, а також здійснювати контроль за ощадливим витрачанням і правильним використанням пального, організувати фіксування показників лічильників пробігу автомобілів, що надходили до військової частини.

Зазначені правові акти спростовують доводи військовослужбовця ОСОБА_1 про відсутність у нього будь-яких обов`язків здійснювати контроль за правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів. Наявність фіксування показників лічильників пробігу автомобілів, що надходили у військову частину, є необхідним елементом такого контролю, оскільки дає можливість співставляти вихідні дані про фактичний пробіг за контрольований період їх експлуатації та правильно заповнювати первинну документацію. Відсутність відомостей про пробіг автотранспорту унеможливлює встановлення обсягів витрати ним палива за контрольований період, а отже за його ощадливим витрачанням. А відсутність дорожніх листів, в яких відображений маршрут та подолана відстань, унеможливлює встановлення правильності (за призначенням) використання пального. Відсутність роздавальної відомості по паливу унеможливлює встановлення особи, яка отримала паливо. Роздавальні відомості та дорожні (шляхові) листи є обов`язковими первинними документами обліку паливно-мастильних матеріалів, ведення обліку та звітності повинен був організувати й контролювати та забезпечити їх перевірку військовослужбовець ОСОБА_1 .

Натомість, під час проведення службового розслідування військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 пояснили наявність двох різних видів обліку пального: облік служби логістики ("маліна") та фактичний облік, що обумовлено відображенням показників лічильників пробігу транспортних засобів без фіксації їх початкового показника. Облік "маліна", за поясненнями ОСОБА_4 , означав те, що у такому стовпці вказувались показники лічильників пробігу автомобілів за даними служби логістики батальйону, а записи у стовпці "факт" відображали показники лічильників пробігу автомобіля, які були актуальними під час огляду транспортного засобу. В одному конкретному випадку різниця пробігу склала 3204 км, що призвело до зайвого списання 267 літрів пального. У рапорті від 08.12.2022 року технік мінометної батареї ОСОБА_4 доповів, що відповідно до шляхових листів, виписаних службою логістики, мінометна батарея проїхала 67 тис. км. Такий пробіг вказує на те, що мінометна батарея 5 разів подолала відстань навколо земної кулі, що не відповідає дійсності. Шляхові листи, надані службою логістики, не підписані водіями, пальне видавалось без будь-яких документів. Також було встановлено, що в ангарі для автомобілів розміщено бочку для пального, в яку зливали пальне з автомобілів мінометної батареї.

Оцінюючи виявлені обставини, судом враховується, що Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Статтею 26 Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Пункт 2 розділу II Порядку № 608 передбачає, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Отже, призначення службового розслідування є компетенцією командира, реалізація якої може мати місце у випадку невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, зважаючи на що у суду немає підстав для висновку про незаконність призначення командиром військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу від 10.12.2022 № 324 службового розслідування.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Після складання акту службового розслідування від 25.01.2023 та доданих до нього матеріалів командир військової частини НОМЕР_1 виніс наказ від 27.01.2023 № 14 "Про результати проведення службового розслідування", яким військовослужбовця ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Позивач вважає, що у зв`язку з порушенням процедурних питань, наказ командира військової частини є протиправним.

З огляду на підстави позову, предметом доказування є дотримання процедури проведення та завершення службового розслідування.

Відповідач наполягає на тому, що процедура проведення та завершення службового розслідування не порушена.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення (правовий висновок ВС у справах № 813/1790/18 від 23.04.2020 та №825/2328/16 від 22.05.2020).

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення.

У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюванність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Позивачем не долучено до позову жодних доказів, які би спростовували виявлені у ході службового розслідування обставини щодо наявності подвійного обліку пального та відсутності первинних документів, які б дозволяли забезпечити правильність обліку пального, здійснення контролю за таким обліком і використанням пального, а також вказували б на відсутність обов`язків позивача організувати ці процеси та зберегти матеріальні засоби.

Щодо доводів позивача про наявність окремих специфічних порушень проведення і завершення службового розслідування, то суд вважає слушними доводи відповідача, що військовослужбовець ОСОБА_5 , який проводив службове розслідування, відноситься до управління окремого підрозділу військової частини і його безпосереднім начальником є командир підрозділу, а прямим начальником - командир військової частини. За службою військовослужбовець, який проводив службове розслідування, не належить до підрозділу логістики.

Позивач під час призначення та здійснення службового розслідування обіймав посаду начальника логістики - заступника командира. Посада начальника логістики з приставкою "заступник командира" не створює між військовослужбовцем, який проводив перевірку, та позивачем відносин підлеглості.

Згідно ст. 29-31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Військовослужбовець, який проводив службове розслідування, не входив до кола військовослужбовців, які належали до особового складу логістики, тобто не був підпорядкований за службою позивачу як начальнику логістики - заступнику командира. Позивач відносно військовослужбовця, який проводив розслідування, не є безпосереднім або прямим начальником.

Відповідач також зазначає, що начальник логістики - заступник командира не є посадовою особою, зазначеною в ст.ст. 105, 109 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та штату особового складу військової частини. Посаду заступника командира обіймає інший військовослужбовець. В Статуті внутрішньої служби ЗСУ відсутня спеціальна норма, якою встановлюється, що начальник логістики - заступник командира є прямим начальником для всього особового складу військової частини.

Відповідно до вимог статей 33 та 34 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням і у разі спільного виконання службових обов`язків військовослужбовцями, що не підпорядковані один одному, якщо їх службові відносини не визначені командиром (начальником), начальником є старший із них за посадою, а за рівних посад - старший за військовим званням.

Відповідно до пунктів 3 і 5 Розділу III Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

За змістом статті 86 Дисциплінарного Статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Аналогічне за змістом положення міститься і у пункті 1 розділу VI Порядку № 608.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Судом береться до уваги той факт, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього дисциплінарного стягнення за вчинення даного проступку, суд дійшов висновку, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2018 у справі № 807/1325/16 сформував правову позицію, яка полягає у тому, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Це узгоджується з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, де передбачено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 31.01.2020 у справі № 805/4255/16-а, від 10.04.2019 у справі № 813/3020/16, від 28.02.2020 у справі № 620/1355/19, від 18.02.2021 у справі №1.380.2019.000616, від 22.10.2021 у справі № 460/2869/18.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача, що при прийнятті оскаржуваного наказу було дотримано встановлену процедуру, враховано характер та обставини вчинення правопорушення, які є недопустимими у період запровадження військового стану та збройної агресії рф.

Доводи позивача про неправомірність притягнення його за одне й те ж правопорушення до дисциплінарної та адміністративної відповідальності через незастосування принципу права "двічі за одне й те саме не карають" не заслуговують на увагу. Дисциплінарна відповідальність та відповідальність за адміністративне правопорушення військовослужбовця є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення військовослужбовця до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, проте не дисциплінарного проступку.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, а тому аргументи позивача про подвійне притягнення його до відповідальності є нікчемними.

Інші доводи позовної заяви не спростовують порушення позивачем військової дисципліни та не вплинули і не могли вплинути на правильність оскаржуваного рішення, оскільки докази на підтвердження вини позивача у здійсненні дисциплінарного проступку, які були зібрані під час службового розслідування та долучені до матеріалів службового розслідування, є допустимими та такими, що підтверджують недодержання ОСОБА_1 вимог статутів Збройних Сил України, положень та функціональних обов`язків посади, яку він обіймав. Позивачем не надано належних та беззаперечних доказів в спростування порушення ним військової дисципліни, які б звільняли його від дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Зважаючи на відмову у задоволенні позові, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко