Справа № 640/14314/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року № 640/14314/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Харка Д.М., представників відповідача - Пожара В.В., Дубенка В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова Корпорація України» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова Корпорація України» (далі - АТ «ДПЗКУ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, Відповідач, контролюючий, податковий орган) з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 17.08.2022 №8, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у вигляді пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 135068163,63 грн у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №640/14314/22 та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи №640/14314/22 по суті.

На виконання вимог Закону України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу № 640/14314/22 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року вказану справ прийнято до провадження та ухвалено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що протиправність оскаржуваного рішення податкового органу від 17.08.2022 № 8 підтверджується фактом сплати позивачем в дохід Державного бюджету грошового зобов`язання у розмірі 159 808 606, 83 грн, нарахованого відповідачем податковим повідомленням-рішенням № 06 на підставі акту перевірки №710/26-55-22-06/37243279 від 31.07.2014 (на підставі якого відповідачем вдруге нараховано грошове зобов`язання у розмірі 135 068 163, 63 грн відповідно до того самого акту перевірки від №710/26-55-22-06/37243279 від 31.07.2014), яким платнику податків нараховано зобов`язання у розмірі 209 080 606,83 грн. На думку АТ «ДПЗКУ», відсутні правові підстав для визначення грошового зобов`язання для AT «ДПЗКУ» у розмірі 135068163,63 грн. при фактично сплаченій сумі - 159808606,83 грн. за одним і тим самим актом перевірки № 710/26-55-22-06/37243279 від 31.07.2014. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем при прийнятті ППР від 17.08.2022 №8 не враховано відомості з ІКП AT «ДПЗКУ» про сплату 159808606,83 грн у 2015 році, що підтверджується листом Головного управління ДПС у м. Києві від 09.06.2021 №58437/6/26-15-12-13-11. У зв`язку з чим, позивач вважає, що повторне прийняття 17.08.2022 оскаржуваного ППР є свідченням повторного притягнення АТ «ДПЗКУ» до юридичної відповідальності за одне й те саме діяння, що є порушенням загальновизнаного принципу юридичної відповідальності - «non bis in idem» (не повинно бути двох покарань за одне й те саме правопорушення).

Також позивач зазначає, що посилання в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 17.08.2022 № 8 на положення п. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VІІІ, як одну з передумов для прийняття рішення податкового органу про визначення грошового зобов`язання у розмірі 135068163,63 грн суперечить ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії нормативно-правового акта у часі, адже неможливо порушити вимоги п. 5 ст. 13 Закону України від 21.06.2018 та зафіксувати таке порушення в акті перевірки від 31.07.2014, тобто в період коли Закону України від 21.06.2018 №2473-УІІІ не існувало.

Відповідач подав до суду відзиви на позовну заяву, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у межах розгляду пов`язаної судової справи №826/1078/15 Верховним Судом ухвалено постанову від 18.07.2022, якою змінено судове рішення апеляційної інстанції та скасовано ППР від 19.08.2014 №06 в частині нарахованої пені в сумі 74 012 443,20 грн. У зв`язку з цим, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 17.08.2022 №8 на зменшену суму податкових донарахувань (135 068 163,63 грн). На переконання відповідача, встановлені судами у справі №826/1078/15 обставини свідчать про преюдиціальний характер, тому в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не потребують доказуванню у цій справі.

У додаткових поясненнях (долучених до матеріалів справи 18.09.2023) відповідач зазначає, що посилання у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 17.08.2022 № 8 на положення п. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VІІІ свідчить про окремі недоліки оформлення оскаржуваного рішення. На переконання відповідача, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Також у додаткових поясненнях (зареєстрованих в суді 19.09.2023) відповідач вказує, що згідно з Інтегрованою карткою платника (далі - ІКП) AT «ДПЗКУ» станом на 27.10.2015 у позивача виникла переплата у сумі 159084465,76 грн. Відповідно до ІКП за 2022 рік станом на 05.09.2022 донараховано за ППР № 8 від 17.08.2022 на підставі рішення суду від 18.07.2022 суму зобов`язань в розмірі 135068163,63 грн. 15.09.2022 виключені донарахування на підставі судової ухвали № 640/14314/22 від 05.09.2022. Отже, на думку відповідача, позивач не здійснював жодного погашення заборгованості за ППР від 19.08.2014 №06, а використовував сплачені кошти в погашення своїх інших податкових зобов`язань.

У черговому судовому засіданні, яке відбулось 21.09.2023, сторони у справі підтримали свої вимоги та заперечення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін судового процесу, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) № 06 на підставі акту перевірки № 710/26-55-22-06/37243279 від 31.07.2014, яким платнику податків нараховано зобов`язання у розмірі 209080606,83 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 апеляційну скаргу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2016 № 826/1078/15 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.08.2014 № 06 в частині визначення грошового зобов`язання у розмірі 41936305, 77 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Отже, Шостим апеляційним адміністративним судом встановлено, що грошове зобов`язання у розмірі 167 144 301,06 грн за ППР №06 нараховано правомірно.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2022 у справі № 826/1078/15 змінено постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 в частині розміру нарахованої пені, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.08.2014 № 06 в частині пені у розмірі 74 012 443,20 грн.

Тож, за результатами судового оскарження ППР №06 у справі № 826/1078/15 судом касаційної інстанції встановлено правомірність нарахування пені за порушення термінів розрахунку в іноземній валюті у розмірі 135068163,63 грн із загальної суми - 209080606,83 грн.

У подальшому, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» від 17.08.2022 №8, яким AT «ДПЗКУ» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у вигляді пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 135 068 163, 63 грн.

Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного платником податку податкового повідомлення-рішення вказано акт перевірки № 710/26-55-22- 06/37243279 від 31.07.2014, яким встановлено порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі - Закон № 185/94-ВР), постанова Верховного Суду від 18.07.2022 у справі № 826/1078/15, пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, ст. 4 Закону № 185/94-ВР та п. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII).

АТ «ДПЗКУ», вважаючи ППР форми «С» від 17.08.2022 №8 протиправним, звернулося до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абзацу другого пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Підпунктом 60.1.5 пункту 60.1 статті 60 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

За змістом пункту 60.4 статті 60 ПК України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Отже, у разі якщо податкове повідомлення-рішення контролюючого органу про визначення грошового зобов`язання оскаржено в судовому порядку, то таке зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З дня набрання законної сили судовим рішенням про оскарження податкового повідомлення-рішення податкове зобов`язання (частина податкового зобов`язання) стає узгодженим, а у платника податку виникає податковий обов`язок самостійно погасити узгоджену суму протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами судового оскарження ППР №06 у справі № 826/1078/15 судом касаційної інстанції встановлено правомірність нарахування пені за порушення термінів розрахунку в іноземній валюті у розмірі 135068163, 3 грн із загальної суми - 209080606,83 грн.

У свою чергу, ПАТ «ДПЗКУ» платіжними дорученнями:

- від 16.07.2015 № 88935 на суму 100000000, 00 грн,

- від 16.07.2015 № 88934 на суму 50000000, 00 грн,

- від 31.08.2015 № 89789 на суму 9080606,83 грн перерахувало в дохід державного бюджету грошове зобов`язання, визначене ППР № 06, з цільовим призначенням «сплата пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД (а.с. 69-71).

Суд зауважує, що статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ (далі - Закон № 2346-ІІІ) передбачено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону № 2346-ІІІ під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку, платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Отже, конституційний обов`язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

Статтею 37 ПК України визначено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Зокрема, стаття 37 ПК України містить правове регулювання про припинення податкового обов`язку платника податку у тому числі шляхом виконання.

З огляду на викладене, суд зазначає, що у контексті правового регулювання виконання платником податкового обов`язку зі сплати нарахованого податковим органом зобов`язання такий обов`язок суб`єкта господарювання є вичерпаним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Отже, AT «ДПЗКУ» з узгодженої суми 135068163,63 грн сплачено 159808606,83 грн до державного бюджету суму грошового зобов`язання, визначену за ППР від 16.08.2014 № 06 на підставі акту перевірки №710/26-55-22-06/37243279 від 31.07.2014 із загальної суми 209080606,83 грн, тобто більш ніж підтверджена судовим рішенням правомірність нарахування податкового зобов`язання.

З огляду на викладене, факт сплати позивачем в дохід Державного бюджету грошового зобов`язання, нарахованого відповідачем ППР №06 (яке у судовому порядку частково визнано правомірним на суму 135 068 163, 63 грн) у розмірі 159 808 606, 83 грн підтверджує протиправність оскаржуваного рішення податкового органу від 17.08.2022 №8.

Більш того, відповідно до абз. 6 підпункту 3 пункту 1 підрозділу 1 «Порядок ведення інтегрованої картки платника» Розділу II Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року №5 (далі - Порядок № 5) інформація щодо нарахувань та надходжень платежів до бюджетів за платниками, у яких закриті ІКП, враховується в звітності податкових органів до кінця відповідного року, у якому відбулось таке нарахування та/або сплата.

Відповідно до п. 1 та п. 2 підрозділу II розділу ІІІ Порядку № 5 після розміщення на відповідному сервері для завантаження відомостей Казначейства про надходження сум податків, зборів, платежів та єдиного внеску у вигляді технологічних файлів @В та @Е інформаційною системою ДПС забезпечується автоматична обробка таких файлів та виконується розподіл записів за критеріями:

- рознесені платежі;

- нерознесені платежі;

- виключені з обробки платежі.

Рознесені платежі відображаються в ІКП датою зарахування на рахунки, відкриті в Казначействі, обліковими операціями зі сплати/повернення сум відповідно до поля «Призначення платежу» документів на переказ згідно з переліком кодів видів сплати, визначеним Порядком заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 липня 2015 року № 666.

Отже, умовою, з якою законодавство пов`язує відображення в інтегрованій картці платника факту надходження грошових коштів в рахунок сплати податкового зобов`язання є отримання від Державної казначейської служби України підтвердження про зарахування грошових коштів на відповідний рахунок.

Тож, відомості про сплату податків, зборів на бюджетні рахунки через банківську систему відображаються в інтегрованій картці платника податку (ІКП) датою зарахування на рахунки - у день отримання від органів Казначейства відомостей про надходження сум податків, зборів, платежів у вигляді технологічних файлів.

На переконання суду, відповідачем при прийнятті оскаржуваного ППР від 17.08.2022 №8 не враховано відомості з ІКП AT «ДПЗКУ» про сплату 159808606,83 грн у 2015 році. Про надходження вказаних коштів також свідчить лист Головного управління ДПС у м. Києві від 09.06.2021 №58437/6/26-15-12-13-11 (а.с.73-74).

Доводи відповідача про те, що позивач не здійснював жодного погашення заборгованості за ППР від 19.08.2014 №06, а використовував сплачені кошти в погашення своїх інших податкових зобов`язань не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджується достатніми доказами.

Що стосується аргументів відповідача про те, що встановлені судами у справі №826/1078/15 обставини свідчать про преюдиціальний характер, тому в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не потребують доказуванню у цій справі, тобто про наявність у позивача грошового зобов`язання в сумі 135 068 163, 63 грн, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать про виконання позивачем такого зобов`язання ще до ухвалення судових рішень у вказаній справі.

Натомість, суд визнає слушними твердження відповідача про те, що допущення такого недоліку, як зазначення в оскаржуваному рішенні положень п. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VІІІ, які в період проведення перевірки у 2014 році не існували, не повинно сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Тому, доводи позивача в цій частині не заслуговують на увагу.

Приписами ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, всупереч вказаним положенням Кодексу, відповідач не доказав правомірність свого рішення.

З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, тому його вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 24810,00 грн, що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням № 920229 від 18.02.2022.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 24810,60 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 17.08.2022 №8.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) грн 00 коп. на користь Акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова Корпорація України» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 05 жовтня 2023 р.