Справа № 465/2955/23
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Тихан А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови серії РАП № від 03.04.2023 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 03.04.2023р. інспектором з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Мамедовою Юлією Леонідівною винесено постанову серії РАП № , якою позивач притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМ України від 03.12.2009 року № 1342. Постанова серії РАП № від 03.04.2023 отримана позивачем 25.04.2023 р., що підтверджується поштовим конвертом та Інтернет-відомостями із сайту Укрпошти. В оскаржуваній постанові зазначено, що водієм транспортного засобу марки "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: В1011 м. Львів, вул. Волошина, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, а також вказано час та дату вчинення правопорушення - 23.02.2023 о 13 год. 47 хв.

Як зазначає позивач, оскільки на паркувальному майданчику за адресою: В1011 м. Львів, вул. Волошина, відсутній паркувальний апарат (паркомат), який відповідає вимогам абзацу 10 п. 4 Правил паркування (незабезпечення належного функціонування), а саме щодо можливості сплати вартості послуг з використанням платіжних карток, дана обставина є самостійною підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Окрім цього, водієм транспортного засобу оплачено вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування, що підтверджується квитанцією №19411-1053- 29913262 від 23.02.2023 року, згідно якої: номер транспортного засобу, за який здійснено оплату - НОМЕР_2 ; час оплати за паркування - з 23.02.2023 12:53 до 23.02.2023 14:53; паркувальний майданчик - В1011.

За наведених обставин позивач вважає відсутньою подію адміністративного правопорушення, а тому, просить оскаржувану постанову скасувати, справу про притягнення його до адміністративної відповідальності - закрити та стягнути на його користь судові витрати у справі.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 10.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Директором Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що з матеріалів фотофіксації до постанови серії РАП№ вбачається, що підтвердження оплати відсутнє протягом періоду часу більшого, ніж 10 хвилин, про що зазначено на таких фото. Фото 1 додатку 2 було здійснено о 13 год. 29 хв. 48 сек. (про що зазначено в лівому верхньому куті на фото), на якому видно, що транспортний засіб Skoda Octavia, індивідуальний номерний знак НОМЕР_3 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить позивачу, знаходиться на відведеному майданчику для платного паркування, код майданчика для платного паркування - В1011. На фото 2-6 додатку видно, що транспортний засіб Skoda Octavia, індивідуальний номерний знак НОМЕР_3 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить позивачу, знаходиться на відведеному майданчику для платного паркування, код майданчика для платного паркування - В1011, однак підтвердження оплати за послуги з користування майданчиком для платного паркування у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу відсутнє. На виконання вимог примітки до ст. 142 КУпАП здійснено додаткове фото, що фіксує відсутність документа про оплату послуг користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (фото 6 додатку 2). Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст. 142 КУпАП з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та з прив`язкою до географічних координат. Крім того, в постанові про накладення адміністративного стягнення зазначена адреса вчинення правопорушення із вказівкою на індивідуальний код майданчика для платного паркування. Неоплачена стоянка транспортного засобу, який належить позивачу, на відведеному майданчику для платного паркування по вул. Волошина, м. Львів, код майданчика для платного паркування - В1011, починаючи з 13 год. 40 хв., у відповідності до вимог примітки до ст. 152-1 КУпАП, вважається неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування. У зв`язку з цим представник позивача просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. У відзиві на позовну заяву просив суд справу розглядати за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови інспектор з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Мамедової Ю.Л. серії РАП № від 03.04.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП. Згідно вказаної оскаржуваної постанови правопорушення полягало в тому, що 23.02.2023 року о 13 год. 47 хв. водієм транспортного засобу марки "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: В1011 м. Львів, вул. Волошина, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування.

Згідно з ч.1 ч.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст.247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Тобто наявність події адміністративного правопорушення є обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, тягнуть за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Приміткою статті 152-1 КУпАП вказано, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних фото- та відеодоказів перебування 23.02.2023 року о 13 год. 47 хв. транспортного засобу "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 , на паркувальному майданчику В1011 м. Львів, вул. Волошина, без сплати вартості послуг.

Відповідно до ч.1 ст.279-1 КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що співробітники Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради не розмістили на лобовому склі жодних документів, які б свідчили про вчинене правопорушення (або не потурбувався про надійність закріплення даних документів на лобовому склі), чим порушили вимоги статті 279-1 КУаАП. Доказів, які б спростовували такі твердження позивача, суду не надано.

Окрім того, суд звертає увагу на додану до позовної заяви квитанцію № 19411-1053-29913262 від 23.02.2023 року, з якої вбачається, що 23.02.2023 року о 12 год. 52 хв. позивачем здійснено оплату на суму 30 грн. за послуги паркування транспортного засобу НОМЕР_1 , оплачений час паркування автомобіля - з 23.02.2023 року 12 год. 53 хв. до 23.02.2023 року 14 год. 53 хв., паркувальний майданчик В1011.

Таким чином, позивачем належно виконано свій обов`язок по сплаті послуг паркування і станом на 13.47 год. 23.02.2023 року, тобто час, який визначено в оскаржуваній постанові як час вчинення адміністративного правопорушення, оплата за паркування автомобіля "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 , на паркувальному майданчику В1011 у м. Львові була проведена.

Що стосується способу здійснення оплати, то врахуванню підлягає те, що в ході судового розгляду встановлено обгрунтованість доводів позивача про відсутність на паркувальному майданчику В1011 паркувального автомату, який підтримує функцію оплати вартості стоянки за допомогою банківської картки. Так, у наданому позивачем листі-відповіді ЛКП "Львівавтодор" №293 від 28.02.2023 року вказано, що 15.12.2022 року паркомат, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Волошина, вимкнуто через некоректну роботу, оскільки оплати, які здійснювалися через нього, не відображалися у системі АСКОП. Цим же листом констатовано, що вказаний паркувальний автомат не призначений для сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування з використанням платіжних карт.

З вищенаведеного вбачається, що попри відсутність належного паркувального автомату на паркувальному майданчику В1011 по вул. Волошина у м. Львові, позивач все ж оплатив послуги паркування в доступний йому спосіб та своєчасно, про що надав необхідні підтверджуючі документи, долучені до матеріалів справи.

Суд вважає за нобхідне звернути увагу відповідача, що некоректна робота паркувального автомату, обмеженість його функцій та ретельність перевірки інспекторами з паркування даних про здійснені оплати за паркування перебувають поза волею позивача, а тому, за такі дії він не може нести відповідальності. Аналогічно не може ставитися у вину позивачу те, що останній не зміг безпосередньо у паркувальному автоматі, який, як встановлено, не приймає платіжні картки, здійснити оплату та отримати розрахунковий документ на місці паркування. З наведених, незалежних від позивача об`єктивних причин, останній своєчасно сплатив вартість послуг паркування у доступній йому формі на рахунки обслуговуючої організації - ЛКП "Львівавтодор" за увесь час паркування, що безпідставно не враховано інспектором, якою винесено оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністартивної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Таким чином, суд вважає, що винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення натранспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Доказів того, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення, відповідачем до суду надано не було та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, всупереч даним вимогам відповідач в судове засідання не з`явився та не довів правомірність винесеної ним постанови відносно позивача та наявність події адміністративного правопорушення.

Оскаржувана позивачем постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в такій постанові.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів на підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, а також на спростування його доводів про відсутність події адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

Згідно п.3.ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закриттю.

Розглядаючи заяву позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч.1, 7, 9 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 усправі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження наведених аргументів про стягнення судових витрат позивач надав суду: договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 25.04.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "Де Лекс", предметом якого є надання послуг (консультації, підготовка позову) щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 03.04.2023 року; акт наданих послуг до договору від 25.04.2023 року на суму 1500 грн.; платіжну інструкцію від 25.04.2023 року, якою підтверджується оплата ОСОБА_1 на користь Адвокатського об`єднання "Де Лекс" 1500 грн. 00 коп. за професійну правничу допомогу згідно договору від 25.04.2023 року.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу. При цьому, суд вважає, що стягнення на користь позивача таких витрат у розмірі 1500грн. є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.

Щодо судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп., що сплачений за подання позову, то відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та з огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь позивача також судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії РАП № від 03.04.2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.152-1 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.152-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, , м. Львів, пл. Ринок, 1.

Cуддя Величко О.В.