Справа № 120/9376/23
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 жовтня 2023 р. Справа № 120/9376/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №76 від 20.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою від 03.07.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки за результатами розгляду документів, доданих до заяви, а також за відомостями, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, до страхового стажу зараховано 20 років 01 місяць 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 13.06.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення №76 від 20.06.2023 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Із даного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 20 років 01 місяць 4 дні.

До страхового стажу, окрім іншого, не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1986 року:

- з 01.12.1990 року по 13.08.1992 року, оскільки відсутня назва організації куди було прийнято заявника;

- з 2007 по 2020 рік в Російській Федерації, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 року "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993" (далі - Закон) зупинено у відносинах, зокрема, з Російської Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинені від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-BP та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифіковано Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР, до страхового стажу періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Статтею 62 Закону №1058-IV встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 683/3705/16-а.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

- 01.12.1990 року прийнятий на посаду слюсаря по монтажу систем газопостачання у Калинівський кооператив "Послуги";

- 13.08.1992 року звільнений за власним бажанням;

- 13.08.2007 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 24.06.2008 року трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням строку дії;

- 02.07.2008 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 24.06.2009 року трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням строку дії;

- 04.09.2009 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 21.06.2010 року трудовий договір розірвано за бажанням працівника;

- 22.06.2010 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 24.05.2011 року трудовий договір розірвано за бажанням працівника;

- 25.05.2011 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 04.04.2012 року трудовий договір розірвано за бажанням працівника;

- 05.04.2012 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 11.12.2012 року трудовий договір розірвано за бажанням працівника;

- 12.12.2012 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 17.09.2013 року трудовий договір розірвано за бажанням працівника;

- 18.09.2013 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 05.08.2014 року трудовий договір розірвано за бажанням працівника;

- 06.08.2014 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ЗАО "СТРОЙЭНЕРГОСЕРВИС";

- 18.03.2015 року трудовий договір розірвано у зв`язку із ліквідацією підприємства;

- 29.03.2017 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ООО "РостАгроКомплекс";

- 26.01.2018 року звільнений за власним бажанням;

- 27.07.2018 року прийнятий на посаду електрогазозварника в ООО "РостАгроКомплекс";

- 26.04.2019 року звільнений за власним бажанням.

Суд зазначає, що вказані записи в трудовій книжці не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень.

Окрім того, в матеріалах справи наявні трудові договори /а.с. 22-32/, довідки про заробітну плату /а.с. 33, 38-40/, довідки про доходи /а.с. 34-37/, що також підтверджують період трудової діяльності позивача в Російській Федерації.

Як на підставу для не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 13.08.2007 року по 24.06.2008 року, з 02.07.2008 року по 24.06.2009 року, з 04.09.2009 року по 21.06.2010 року, з 22.06.2010 року по 24.05.2011 року, з 25.05.2011 року по 04.04.2012 року, з 05.04.2012 року по 11.12.2012 року, з 12.12.2012 року по 17.09.2013 року, з 18.09.2013 року по 05.08.2014 року, з 06.08.2014 року по 18.03.2015 року, з 29.03.2017 року по 26.01.2018 року, з 27.07.2018 року по 26.04.2019 року, відповідач вказав, що Російська Федерація припинила участь у угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

На переконання суду такі доводи пенсійного органу є неприйнятними, адже у силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі Російської Федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж нею набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що хоча і Російська Федерація припинила участь у вказаній Угоді, натомість у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Стосовно не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.12.1990 року по 13.08.1992 року у зв`язку з відсутністю назви організації куди було прийнято заявника, то суд вважає такі висновки відповідача безпідставними, оскільки із трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивач у спірний період працював у Калинівському кооперативі "Послуги".

Більше того, суд враховує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Разом з тим, доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №76 від 20.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправними, а тому підлягає скасуванню.

Водночас, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1990 року по 13.08.1992 року, з 13.08.2007 року по 24.06.2008 року, з 02.07.2008 року по 24.06.2009 року, з 04.09.2009 року по 21.06.2010 року, з 22.06.2010 року по 24.05.2011 року, з 25.05.2011 року по 04.04.2012 року, з 05.04.2012 року по 11.12.2012 року, з 12.12.2012 року по 17.09.2013 року, з 18.09.2013 року по 05.08.2014 року, з 06.08.2014 року по 18.03.2015 року, з 29.03.2017 року по 26.01.2018 року, з 27.07.2018 року по 26.04.2019 року та призначити йому пенсію за віком з 21.05.2023 року.

Суд зазначає, що за правилами статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Разом з тим, пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач звернувся за призначенням пенсії в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку, слід дійти висновку, що відповідач повинен призначити пенсію позивачу з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 21.05.2023 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1990 року по 13.08.1992 року, з 13.08.2007 року по 24.06.2008 року, з 02.07.2008 року по 24.06.2009 року, з 04.09.2009 року по 21.06.2010 року, з 22.06.2010 року по 24.05.2011 року, з 25.05.2011 року по 04.04.2012 року, з 05.04.2012 року по 11.12.2012 року, з 12.12.2012 року по 17.09.2013 року, з 18.09.2013 року по 05.08.2014 року, з 06.08.2014 року по 18.03.2015 року, з 29.03.2017 року по 26.01.2018 року, з 27.07.2018 року по 26.04.2019 року та призначити пенсію за віком, починаючи з 21.05.2023 року.

Разом з тим, вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити призначення пенсії з урахуванням заробітної плати за вказані вище періоди роботи є передчасною та задоволенню не підлягає, адже спірні правовідносини між учасниками справи в цій частині ще не виникли.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області ще не здійснено призначення позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у цій частині будуть порушені.

Суд звертає увагу, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Порушення прав, свобод чи інтересів особи - фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Положеннями КАС України не встановлено можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1073,60 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 715,73 грн. (2/3 задоволених вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №76 від 20.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1990 року по 13.08.1992 року, з 13.08.2007 року по 24.06.2008 року, з 02.07.2008 року по 24.06.2009 року, з 04.09.2009 року по 21.06.2010 року, з 22.06.2010 року по 24.05.2011 року, з 25.05.2011 року по 04.04.2012 року, з 05.04.2012 року по 11.12.2012 року, з 12.12.2012 року по 17.09.2013 року, з 18.09.2013 року по 05.08.2014 року, з 06.08.2014 року по 18.03.2015 року, з 29.03.2017 року по 26.01.2018 року, з 27.07.2018 року по 26.04.2019 року та призначити пенсію за віком, починаючи з 21.05.2023 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 715,73 грн. (сімсот п`ятнадцять гривень 73 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, );

Суддя Свентух Віталій Михайлович