Справа № 200/5105/23
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви без розгляду

02 жовтня 2023 року Справа №200/5105/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача: Голови Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича

про: визнання рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни без згоди до Дружківського міського суду Донецької області без врахування вакантних посад суддів, без зазначення граничного строку відрядження протиправними та таким, що піддає дискримінації суддю Шевченко Л.В. у порівнянні з суддями інших судів, відряджених за їх згодою з урахуванням розпоряджень про зміну територіальної підсудності судових справ під час воєнного стану, скасування рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Голови Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича про визнання рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни без згоди до Дружківського міського суду Донецької області без врахування вакантних посад суддів, без зазначення граничного строку відрядження протиправними та таким, що піддає дискримінації суддю Шевченко Л.В. у порівнянні з суддями інших судів, відряджених за їх згодою з урахуванням розпоряджень про зміну територіальної підсудності судових справ під час воєнного стану, скасування рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року визнано не поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 та позивачу був встановлений десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали на усунення недоліків шляхом надання суду вмотивованого клопотання про поновлення строків звернення до суду з даним адміністративним позовом та доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні.

На виконання вимог ухвали суду позивач надала до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування клопотання позивач посилається на те, що правовий аналіз законодавства України про інформацію дозволяє стверджувати, що питання наявності або відсутності перешкод в отриманні інформації певною особою залежить від того, наскільки суб`єкт владних повноважень (розпорядник інформації) виконує вимоги зазначеного законодавства, зокрема, щодо інформування про свою діяльність.

Позивач наголошує, що за вимогою п. 1 ч. 1 с. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації, яка визначається у ст. 1 цього Закону як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. При цьому, інформація про діяльність Голови Верховного Суду ОСОБА_2 щодо відрядження суддів до інших судів за період з 22.03.2022 року по 11.01.2023 року ніяк не оприлюднювалася, про що свідчить сайт Верховного Суду, в якому в розділі «Діяльність» рубрики «Відрядження суддів» такої інформації не міститься, незважаючи на те, що Закон України «Про правовий режим воєнного стану» заборони оприлюднювати дану інформацію не містить. На сайті Вищої ради правосуддя у розділі «Рішення Голови Верховного Суду» міститься повідомлення від 04.03.2022 щодо доступу до інформації даного сайту, втім заборони щодо оприлюднення рішень про відрядження суддів це повідомлення не містить. Звертає увагу на той факт, що на сайтах Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради правосуддя, до повноважень яких на теперішній час віднесені питання відрядження суддів до інших суддів, в умовах воєнного стану в Україні повністю оприлюднюється інформація про відрядження суддів названими правовими інституціями. Отже на думку позивача отримати інформацію про обмежену кількість випадків відрядження суддів без їх згоди до інших судів, що створює дискримінацію прав позивача як судді, за рішеннями Голови Верховного Суду ОСОБА_2 позивач в загальному доступі не мав можливості з причини її не оприлюднення. Дана обставина підтверджує наявність перешкод в отриманні інформації позивачем стосовно права на відрядження до іншого суду, що не залежали від його волевиявлення, оскільки відповідач як розпорядник інформації всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не виконував обов`язок щодо оприлюднення інформації про свої рішення про відрядження суддів до інших судів за період з 22.03.2022 року по 11.01.2023 року.

Також відмічає, що відповідач за її зверненням з питання відрядження до інших судів та дострокового закінчення відрядження до Дружківського міського суду Донецької області, яке було надіслано до Верховного Суду 29.10.2022 року засобами електронного зв`язку з відповідним підтвердження його отримання адресатом (копії документів додаються), взагалі ніякої відповіді в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не надав, ніяк не вирішивши поставлені в цьому зверненні питання.

Таким чином, на думку позивача вона не повинен була дізнатися про порушення своїх прав з моменту прийняття спірного рішення відповідачем, оскільки всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вона була позбавлений можливості отримати інформацію стосовно свого права на відрядження до іншого суду, незважаючи на вжити нею протягом розумного строку заходи щодо отримання такої інформації, у тому числі шляхом подання відповідачу вказаного звернення. Крім того, наголошує, що інформація про кількість вакантних посад суддів у Дружківському міському суді Донецької області на момент прийняття спірного рішення відповідача про відрядження позивача, тобто станом на 21 жовтня 2022 року, в порушення п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» також не оприлюднювалася та не міститься на сайті Верховного Суду в розділі «Діяльність» рубрики «Відрядження суддів».

Позивач зазначає, що при розгляді питання поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду у справі № 200/5105/23 не можна залишити поза увагою ту обставину, що законодавство України з питань проходження публічної служби, до якої відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься професійна діяльність суддів, складається субсидіарно з норм Кодексу законів про працю України, що обумовлює можливість та необхідність їх застосування при вирішенні питань поновлення процесуальних строків в адміністративному судочинстві.

Також позивач наголошує, що при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом позивач вказує на необхідність врахування ч. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2» зазначений карантин був відмінений на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Згадані норми законодавства України про працю свідчать, що законодавцем України факт карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначений в якості поважної причини пропуску строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

З огляду на зазначені обставини просила суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновити строк звернення до суду.

Вирішуючи заяву про поновлення позивачу строку звернення з позовом до адміністративного суду, суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно частини 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Стаття 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначає термінів які вживаються в такому значенні, а саме (п. 17 ч. 1) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Позивач по справі є суддею.

Частиною шостою статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121 КАС України).

При цьому, поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим; такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення з позовом до суду та підтверджені належними доказами.

Поряд з цим, суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали своєчасному зверненню з позовом до суду, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у судових рішеннях від 13.09.2006 у справі N 6-26370кс04 та від 15.10.2013 у справі N 21-240а13.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом строку визначеного законодавством від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 N 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини Осман проти Сполученого королівства від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення Круз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі Олександр Волков проти України (заява № 21722/11).

Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. При цьому, поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що рішенням Голови Верховного Суду ОСОБА_2 від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 суддю ОСОБА_1 було відряджено до Дружківського міського суду Донецької області.

Позивач у позовній заяві вказала на те, що 25.10.2022 року на особисту електронну адресу отримала рішення Голови Верховного суду № 505/0/149-22 від 21.10.2022 року, і як зазначає позивач була здивована, оскільки усім суддям надавалася можливість відрядження до інших судів за згодою, а щодо неї було прийнято рішення про відрядження до іншого суду без її згоди.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 24.10.2022 року звернулась до Голови Верховного Суду Кнізєва В.С. з заявою про вирішення питання щодо відрядження її до Дзержинського районного суду м. Харків, Подільського районного суду м. Києва, Солом`янського районного суду м. Києва, Києво Святошинського районного суду Київської області, Броварського міськрайонного суду Київської області, знаючи про те, що у Дружківському міському суді станом на 21.02.2022 року було лише 3 вакантні посади судді та повідомлення про те, що має місце проживання у місті Харків та місті Києва, чоловіка інваліда 2 групи за захворюванням опорно рухливого апарату, однак відповіді на своє звернення так і не отримала.

Також 07.11.2022 року вона звернулась до Голови Верховного Суду з проханням доповнити додатково перелік суддів для відрядження для відрядження Ананьївським районним судом Одеської області, оскільки вона знала що з жовтня 2021 року в даному суді не здійснювалося правосуддя. Проте, відповідь на своє звернення так і не отримала.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить висновку про те, що про рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22, яке позивач вважає протиправним, вона дізналась 25.10.2022 року. Отже з цього часу позивачу було відомо про порушення її прав. Крім того матеріалами справи підтверджено, що позивач після прийняття рішення зверталась із заявою про вирішення питання про її відрядження до інших судів, яке не було розглянути.

Суд не приймає доводи позивача стосовно того, що інформація про діяльність Голови Верховного Суду ОСОБА_2 щодо відрядження суддів до інших судів за період з 22.03.2022 року по 11.01.2023 року ніяк не оприлюднювалася, про що свідчить сайт Верховного Суду, в якому в розділі «Діяльність» рубрики «Відрядження суддів» такої інформації не міститься, на сайті Вищої ради правосуддя у розділі «Рішення Голови Верховного Суду» міститься повідомлення від 04.03.2022 щодо доступу до інформації даного сайту, втім заборони щодо оприлюднення рішень про відрядження суддів це повідомлення не містить, а також щодо того, що отримати інформацію про обмежену кількість випадків відрядження суддів без їх згоди до інших судів, що створює дискримінацію прав позивача як судді, за рішеннями Голови Верховного Суду ОСОБА_2 позивач в загальному доступі не мав можливості з причини її не оприлюднення.

Суд вказує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Суд вказує, що не розміщення інформації щодо відрядження суддів до інших судів за період з 22.03.2022 року по 11.01.2023 року на сайті Верховного Суду не як не вплинуло своєчасне звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки отримавши рішення щодо свого відрядження позивач була обізнана, що її відряджають до Дружківського міськрайонного суду Донецької області, і якщо позивач вважала, що при прийнятті рішення про відрядження головою Верховного Суду не була врахована її заява про відрядження до будь якого суду із визначеного нею переліку, а також таке рішення було прийнято без її згоди, позивач не була позбавлена можливості звернутися до суду.

Стосовно доводів позивача проте, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Кодексу законів про працю України, суд зазначає, що ОСОБА_1 є суддею та проходить публічну службу, отже, на неї розповсюджуються норми спеціального закону, які регулюють порядок прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, в даному випадку Кодекс адміністративного судочинства України.

Отже, відсутні підстави для застосовування до спірних правовідносин ч. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд вказує, що до спірних правовідносин доцільно застосовувати положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував дотримання строків звернення до суду та не подав належні і допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви.

Суд визначає не поважними причини пропуску строку звернення до суду викладені у клопотанні та наголошує на відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, встановлених частиною 5 статті 122 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, у разі, якщо вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 статті 169 КАС України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Голови Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича про визнання рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни без згоди до Дружківського міського суду Донецької області без врахування вакантних посад суддів, без зазначення граничного строку відрядження протиправними та таким, що піддає дискримінації суддю Шевченко Л.В. у порівнянні з суддями інших судів, відряджених за їх згодою з урахуванням розпоряджень про зміну територіальної підсудності судових справ під час воєнного стану, скасування рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни.

Керуючись ст. ст. 4, 122, 123, 169, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Голови Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича про визнання рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни без згоди до Дружківського міського суду Донецької області без врахування вакантних посад суддів, без зазначення граничного строку відрядження протиправними та таким, що піддає дискримінації суддю Шевченко Л.В. у порівнянні з суддями інших судів, відряджених за їх згодою з урахуванням розпоряджень про зміну територіальної підсудності судових справ під час воєнного стану, скасування рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Голови Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича про визнання рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни без згоди до Дружківського міського суду Донецької області без врахування вакантних посад суддів, без зазначення граничного строку відрядження протиправними та таким, що піддає дискримінації суддю Шевченко Л.В. у порівнянні з суддями інших судів, відряджених за їх згодою з урахуванням розпоряджень про зміну територіальної підсудності судових справ під час воєнного стану, скасування рішення Голови Верховного Суду Князєва В.С. від 21.10.2022 року № 505/0/149-22 про відрядження судді Шевченко Лілії Володимирівни - без розгляду.

Повернення позовної заяви не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Суддя В.В. Олішевська