Справа № 120/6173/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 жовтня 2023 р. Справа № 120/6173/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), з урахуванням уточнення позовних вимог, про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення пенсії позивачеві; зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком з 01.04.2022 року, провести розрахунки та виплату пенсії за минулий період та виплачувати пенсію згідно діючого законодавства.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що 28.03.2022 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача від 29.04.2022 року позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач оскаржив його до суду. Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року по справі № 120/5922/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 29.04.2022 року № 57 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.04.2022 року про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ухвалити рішення із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: в колгоспі "Україна" - з 28.05.1987 по 01.11.1987; в колгоспі "40-річчя Жовтня" - з 15.07.1989 по 31.09.1990; в Чечельницькому мисливському господарстві - з 08.08.1995 по 09.08.1996. За результатами повторного розгляду заяви позивача відповідач надав відмову в призначенні йому пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу, адже умовою призначенні позивачеві пенсії є наявність 24 років страхового стажу, натомість страховий стаж позивача складає 23 роки 10 місяців 24 дні. 24.02.2023 року, не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано заяву до відповідача у зв?язку з тим, що при розрахунку страхового стажу, останнім не було враховано інформацію про страховий стаж за 2004 рік та перший квартал 2022 року. Позивач зауважує, що інформація про сплату податків за 2004 рік та перший квартал 2022 року ним отримана 23.02.2023 року, тобто після прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії. 10.04.2023 року позивачем подано чергову заяву до відповідача про призначення пенсії з 01.04.2022 року, оскільки він досяг пенсійного віку 14.03.2022 року і заяву про призначення пенсії початково подано 28.02.2022 року. Листом від 04.05.2023 року відповідач повідомив, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком з 01.04.2022 року. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо призначення пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

05.06.2023 року за вх. №30337/23 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.06.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

06.07.2023 року за вх.№38389/23 та 13.07.2023 року за вх.№39976/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що позивач з 17.12.2002 року перебуває на обліку у Чечельницькій Державній податковій інспекції Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області як фізична особа-підприємець. За період з 01.01.2003 року по 31.12.2021 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок, проте звітності до Пенсійного фонду за 2004 рік не подав, а тому в Реєстрі застрахованих осіб за 2004 рік відомості про отриманий дохід та сплачені внески були відсутні. Відповідач зауважує, що 09.11.2022 року позивач подав звіт до Пенсійного фонду за 2004 рік як фізична особа-підприємець. До Реєстру застрахованих осіб інформація за 2004 рік потрапила саме з 09.11.2022 року. Позивачу було рекомендовано повторно подати заяву про призначення пенсії до найближчого територіального органу Пенсійного фонду України, долучивши необхідні документи. Проте, заяви про призначення пенсії за встановленою формою відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 позивачем не подано. З огляду на вищевикладене відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

02.10.2023 року за вх.№59464/23 до суду від відповідача надійшла заява про долучення додатковий доказів.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

28.03.2022 року та 26.04.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням від 29.04.2022 року позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Так, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року по справі № 120/5922/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 29.04.2022 року № 57 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.04.2022 року про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ухвалити рішення із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: в колгоспі "Україна" - з 28.05.1987 по 01.11.1987; в колгоспі "40-річчя Жовтня" - з 15.07.1989 по 31.09.1990; в Чечельницькому мисливському господарстві - з 08.08.1995 по 09.08.1996.

На виконання вказаного рішення, відповідач здійснив повторний розгляд заяви позивача 26.04.2022 року та 30.12.2022 року прийняв рішення № 57 про відмову в призначенні пенсії за віком.

У рішенні № 57 від 30.12.2022 року вказано, що страховий стаж позивача становить 23 роки 10 місяців 24 дні, за наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди; рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №120/5922/22 виконано в повному обсязі.

24.02.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повторний розгляд його заяви оскільки при розрахунку страхового стажу не було враховано інформацію за 2004 рік та перший квартал 2022 року.

Листом від 17.03.2023 року відповідач повідомив позивача про те, що станом на 26.04.2022 року в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про його стаж за 2004 рік була відсутня. За період з 01.01.2003 року по 31.12.2021 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок, проте звітності до пенсійного фонду за 2004 рік не подав. 09.11.2022 позивач подав звіт до Пенсійного органу за 2004 рік як фізична особа-підприємець, відтак вказана інформація до Реєстру застрахованих осіб потрапила саме 09.11.2022 року. Враховуючи вищевикладене позивачеві рекомендовано звернутися повторно із заявою про призначення пенсії.

10.04.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії з 01.04.2022 року.

Листом від 04.05.2023 року відповідач проінформував позивача про те, що право на призначення пенсії за віком саме з 01.04.2022 року у нього відсутнє.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Ч. 1 ст. 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058.

Так, згідно з приписами ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

В той же час основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Ст. 49 Закону №796-XII визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 15 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Приписами ст. 55 Закону №796-ХІІ передбачені умови призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Ч. 3 ст. 55 Закону №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з п. 13 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали та територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-ХІІ.

Відповідачем не заперечується, що у даних спірних правовідносинах є застосовними норми ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими гарантовано право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років та зменшенням необхідного для призначення пенсії страхового стажу на 5 років (на кількість років зменшення пенсійного віку).

Відтак на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивач досяг пенсійного віку встановленого для категорії осіб до числа яких він належить, адже необхідний вік становить 55 років тоді як достатній страховий стаж - 24 роки.

Судом встановлено, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №120/5922/22, відповідач здійснив повторний розгляд заяви позивача 26.04.2022 року та 30.12.2022 року прийняв рішення № 57 про відмову в призначенні пенсії за віком.

У зазначеному рішенні від 30.12.2022 року вказано, що страховий стаж позивача становить 23 роки 10 місяців 24 дні, за наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди; рішення суду від 26.10.2022 року виконано в повному обсязі.

Водночас відповідач зазначає, що за період з 01.01.2003 року по 31.12.2021 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок, проте звітності до пенсійного фонду за 2004 рік не подав.

09.11.2022 року позивач подав звіт до пенсійного органу за 2004 рік як фізична особа-підприємець, відтак вказана інформація до Реєстру застрахованих осіб потрапила саме 09.11.2022 року, а тому підстав для призначення пенсії з 01.04.2022 року немає, оскільки станом на дату звернення із заявою про призначення (26.04.2022 року) інформація в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про його стаж за 2004 рік була відсутня.

В контексті наведеного суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Ст. 1 Закону №1058 визначає страховий стаж як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ст. 21 Закону №1058 персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті).

Персональна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків: ідентифікаційний номер страхувальника; рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць; сума сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду за відповідний місяць; страховий стаж; ознака особливих умов праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні; сума заробітної плати (грошового забезпечення, доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума доходу (прибутку) осіб, які провадять підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону №1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Згідно п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. під № 1566/11846, до заяви про призначення (перерахунку) пенсії додаються документи про стаж, які визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Згідно з розділом XV Прикінцеві положення Закону № 1058 підпункту 3 підпункту 3-1 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Отже, умови зарахування відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу пов`язуються з документальним підтвердженням здійснення підприємницької діяльності, яке є відмінним та залежить від форми оподаткування фізичної особи-підприємця.

У листі від 17.03.2023 року відповідач повідомив позивача про те, що станом на 26.04.2022 року в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про його стаж за 2004 рік була відсутня. Водночас відповідач зазначив, що за період з 01.01.2003 року по 31.12.2021 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок, проте звітності до пенсійного фонду за 2004 рік не подав, тобто, у даному випадку, відповідач самостійно підтверджує факту сплати позивачем страхових внесків.

Крім того, ГУ ДПС у Вінницькій області у листі від 21.02.2022 року зазначає, що за період з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок.

Відповідно до інформації за 2004 звітний період, наданої відповідачем у формі ОК-2, в період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року позивачем сплачено внески із заробітку в загальній сумі 403,20 грн. за кодом типу ставки 8, що згідно Довідника кодів типів ставок страхового внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідає єдиному податку.

Суд зауважує, що п.п. 3 р. XV Прикінцевих положень Закону № 1058 умовою включення певних періодів підприємницької діяльності до страхового стажу особи визначено саме сплату страхових внесків (єдиного внеску), а не подання звітності.

Таким чином, враховуючи підтвердження відповідачем факту сплати позивачем страхових внесків, відсутність у позивача законодавчо визначеного обов`язку звітувати перед органами пенсійного фонду, як платника єдиного податку, суд доходить висновку про безпідставність відмови відповідача у зарахуванні до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності за 2004 рік.

Відтак суд вказує, що оскільки, в даному випадку, станом на момент повторного розгляду заяви позивача, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №120/5922/22, у позивача був наявний достатній страховий стаж 24 роки, відповідач протиправно прийняв рішення від 30.12.2022 року про відмову в призначенні йому пенсії.

Оцінюючи позовні вимоги стосовно визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення пенсії, то суд зазначає, що відповідно до загальних засад права бездіяльність є формою пасивної поведінки. Водночас дії є активною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, які виражаються у прийнятті рішень або інших активних формах здійснення наданих повноважень, у зв`язку із чим в подальшому виникає публічно-правовий спір.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №120/5922/22, відповідачем прийнято рішення № 57 від 30.12.2022 року про відмову у призначенні пенсії, тобто вчинено активні дії та є відповідний результат таких активних дій, однак позивач не заявляє вимоги про визнання рішення протиправним та його скасування.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на вищевикладене суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення відповідача №57 від 30.12.2022 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача №57 від 30.12.2022 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком, то ефективним та достатнім способом відновлення порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачеві пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Щодо дати, з якої належить призначити позивачеві пенсію, то суд вказує, що відповідно до приписів ст. 45 Закону 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Водночас, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Судом встановлено, що позивач досяг 55-річного віку 14.03.2022 року та звернувся із заявою про призначення пенсії 26.04.2022 року, тобто в межах трьохмісячного строку після досягнення відповідного віку.

Відтак, з урахуванням вищенаведених обставин, пенсію за віком позивачеві належить призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 15.03.2022 року.

Суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 57 від 30.12.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 15.03.2022 року пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.10.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна