Справа № 420/15453/22
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/15453/22

Головуючий в І інстанції: Свида Л.І.

Дата та місце ухвалення рішення: 19.05.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Домусчі С.Д.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань, в якому просив:

- визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни по неправомірній відмові у задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 про надання копії повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копії постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Представником відповідача - Державного бюро розслідувань поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, в якому зазначив, що Державне бюро розслідувань спрямувало до Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції в Одеській області повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 384 КК України. Відділом дізнання Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції в Одеській області здійснювалося до березня поточного року досудове розслідування кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року за фактом надання адвокатом до суду недостовірних даних, що, на думку заявника, свідчило про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. ОСОБА_1 просив надати на адресу електронної пошти копію повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року.

За результатами розгляду вказаного запиту, Державним бюро розслідувань складено лист № 324ПІ/10-16-06-340/22 від 17.10.2022 року, який підписаний начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згібловою Оксаною Олексіївною.

У вказаному листі зазначено, що за результатами попереднього розгляду отриманого запиту на інформацію встановлено, що порушені у ньому питання за своїм змістом стосуються надання персональних даних особи, а тому, така інформація може бути надана з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Також, ДБР роз`яснено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації здійснюється відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Не погоджуючись із відмовою у задоволенні запиту на інформацію, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що запит на інформацію ОСОБА_1 не містить всіх відомостей, передбачених ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», що позбавило відповідача можливості надати запитувану інформацію, що містить персональні дані.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни по неправомірній відмові у задоволенні запиту на інформацію позивача та відповідно зобов`язання Державного бюро розслідувань надати запитувані документи.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5, ч. 5 ст. 19 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

За правилами ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Також, колегія суддів зазначає, що особливості доступу до інформації про особу визначено Законом України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2297-VI).

Згідно ч. 6 ст. 16 Закону № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до вимог ч. 3, п. 1 ч. 4 ст. 16 Закону № 2297-VI суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.

У запиті зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника.

Згідно ч. 3 ст. 17, ст. 18 Закону № 2297-VI відмова у доступі до персональних даних допускається, якщо доступ до них заборонено згідно із законом.

У повідомленні про відмову зазначаються: 1) прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка відмовляє у доступі; 2) дата відправлення повідомлення; 3) причина відмови.

Рішення про відстрочення або відмову у доступі до персональних даних може бути оскаржено до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або суду.

Якщо запит зроблено суб`єктом персональних даних щодо даних про себе, обов`язок доведення в суді законності відмови у доступі покладається на володільця персональних даних, до якого подано запит.

Згідно обставин даної справи, за результатами розгляду запиту ОСОБА_1 на інформацію від 11.10.2022 року, Державним бюро розслідувань складено лист № 324ПІ/10-16-06-340/22 від 17.10.2022 року, який підписаний начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згібловою О.О.

У вказаному листі зазначено, що за результатами попереднього розгляду отриманого запиту на інформацію встановлено, що порушені у ньому питання за своїм змістом стосуються надання персональних даних особи, а тому, така інформація може бути надана з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Також, у цьому листі роз`яснено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації здійснюється відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Тобто, фактично ДБР відмовлено в задоволенні запиту позивача на інформацію та ця відмова є предметом оскарження у даній справі.

Проте, лист ДБР не містить жодних посилань на підставі відмови у задоволенні запиту позивача на інформацію, які передбачені ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI.

Таким чином, оскільки оскаржувана відмова у задоволенні запиту позивача на інформацію жодним чином невмотивована, цю відмову не можна визнати такою, що відповідає вимогам Закону № 2939-VI.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу на те, що направлений позивачу лист взагалі не є відмовою у задоволенні запиту позивача на інформацію, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки запитувані позивачем документи останньому не надані, а тому, мають бути визначені конкретні підстави для відмови у задоволенні запиту на інформацію.

Що стосується посилань відповідача та суду першої інстанції на те, що у запиті на інформацію позивача відсутні всі відомості, які передбачені ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», зокрема, інформація про реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, мета та/або правові підстави для запиту, що і стало підставою для відмови відповідачем позивачу у наданні інформації за цим запитом, колегія суддів вважає такими, що не відповідають змісту оскаржуваної відмови.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що у направленому позивачу листі, на його запит на інформацію, відсутні будь-які посилання на те, що у запиті позивача відсутні необхідні реквізити для розгляду цього запиту.

Відповідач не зазначає, що запит позивача не містить інформації про реквізити документа, що посвідчує його особу, мету та/або правові підстави для запиту.

Колегія суддів повторно наголошує, що у листі ДБР вказано про те, що за результатами попереднього розгляду отриманого запиту на інформацію встановлено, що порушені у ньому питання за своїм змістом стосуються надання персональних даних особи, а тому, така інформація може бути надана з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних», без зазначення, яких конкретно вимог цього Закону, без наведення, яких саме даних позивача не вистачає для розгляду запиту.

Колегія суддів також зазначає, що у листі ДБР дійсно частково процитована ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» щодо реквізитів запиту щодо доступу до персональних даних, зокрема, йдеться посилання на інформацію про реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, мета та/або правові підстави для запиту, однак, не вказано, яких саме реквізитів не наведено позивачем у своєму запиті.

Крім того, відповідач визнає, що позивач просив надати інформацію щодо себе, а тому, за наведених вимог ч. 6 ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», не має зазначати мету та/або правові підстави для запиту.

Більш того, колегія суддів наголошує, що в листі, направленому на запит позивача на інформацію, відсутні посилання на те, що ДБР відмовляє у запиті позивача з підстав, визначених ст.ст. 16, 17 Закону України «Про захист персональних даних», не роз`яснено порядок оскарження такої відмови згідно цього Закону.

Навпаки, ДБР у своєму листі посилається на порядок оскарження, визначений ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідним ще раз звернути увагу на те, що ДБР не визначені конкретні підстави для відмови у задоволенні запиту позивача на інформацію, ані згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», ані Закону України «Про захист персональних даних».

В ході розгляду даної справи відповідач взагалі посилається на те, що запитувана позивачем інформація, а саме наступні документи - копію повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року, може бути надана в порядку Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Проте, у направленому позивачу листі відповідач не посилається на КПК України.

Сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що фактично ДБР не розглянуто запит позивача на інформацію, оскаржувана відмова у задоволенні запиту позивача на інформацію не містить підстав для такої відмови, а тому, ця відмова підлягає визнанню протиправною із зобов`язанням ДБР повторно розглянути запит позивача.

В свою чергу, позовні вимоги про визнання протиправними дій начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової О.О. задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах саме відмова у задоволенні запиту позивачу порушує права останнього.

Також, за встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ДБР підлягає зобов`язанню повторно розглянути запит позивача, а підстави для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання ДБР надати запитувані документи відсутні.

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з урахуванням ст. 9 КАС України.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Рудак О.В., як представника Державного бюро розслідувань, повноважень на подання відзиву на позовну заяву, оскільки в матеріалах справи наявний витяг з ЄДРПОУ, згідно якого, ОСОБА_2 внесена до переліку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені Державного бюро розслідувань без довіреності з повноваженими діяти в судах України без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами наданими стороні, третій особі, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 55 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Також, на користь позивача з ДБР підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви - 992,40 грн., за подання апеляційної скарги на ухвалу - 2481 грн., за подання апеляційної скарги на рішення - 1488,60 грн., у загальній сумі 4962 грн.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року скасувати та прийняте нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державного бюро розслідувань № 324ПІ/10-16-06-340/22 від 17.10.2022 року у задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 11.10.2022 року.

Зобов`язати Державне бюро розслідувань повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 11.10.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюро розслідувань () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4962 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 04.10.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: І.О. Турецька