Справа № 260/1084/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2023 року м. Ужгород№ 260/1084/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Романець Е.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився;

за участі представника позивача Яцук Валерії Петрівни;

відповідач Фонд державного майна України представник Хоменко Павло Васильович;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях представник Роман Наталія Василівна;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, будинок 18/9, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Собранецька, 60, ), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Січових Стрільців, будинок 3, ), яким просила: "1. Визнати незаконним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 26 червня 2019 року № 260-р "Про звільнення ОСОБА_1 "; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державна майна України по Закарпатській області з 27 червня 2019 року; 3. Стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 червня 2019 року по день ухвалення судового рішення.".

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у задоволені позовних вимог відмовлено повністю (Т.2 а.с.а.с. 142-151, Т.3 а.с.а.с 102-109).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду Т.3 а.с.а.с. 258-273).

01 травня 2023 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та справу передано на продовження розгляду судді Гаврилко С.Є..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 08 травня 2023 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року було призначено судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року було призначено судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 червня 2019 року позивача було звільнено з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області. Підставою звільнення було попередження про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією. Позивач вказує, що у повідомленні про звільнення їй було запропоновано лише одну вакантну посаду - заступника начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. В подальшому, листом від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 відповідач запропонував позивачеві 10 інших посад, які на думку позивача, не відповідають її досвіду роботи та рівню кваліфікації. Позивач вказує, що в системі органів Фонду державного майна України працювала з 1994 року та їй присвоєно 5 ранг державного службовця категорії "Б", заохочувалася почесними грамотами та подяками. Позивач наголошує, що були наявні інші вакантні посади, які відповідач був зобов`язаний їй запропонувати, зокрема посада заступника начальника РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області. З огляду на викладене позивач вважає її звільнення з роботи протиправним, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на позов представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що у зв`язку з реорганізацією регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області шляхом злиття трьох регіональних відділень - Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області, Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області та створення на їх базі нового Регіонального відділення Фонду, ОСОБА_1 запропоновано посаду заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. Посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській обласні, на яку посилається позивач, запропонована була ОСОБА_2 .. А тому, посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області не є вакантною і не може бути запропонована ОСОБА_1 , оскільки це буде суперечити чинному законодавству та порушить права ОСОБА_2 .. Представник відповідача наголошував, що позивачеві було запропоновано усі вакантні посади, наявні на час звільнення, однак позивач відмовилася від таких. Таким чином, представник відповідача зазначає, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений законодавством.

У поясненні на позов представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що Фонд вжив всіх заходів стосовно переведення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням її посади, а саме: попередив ОСОБА_1 , у визначений законодавством строк про наступне вивільнення (за два місяці); запропонував їй посаду відповідно до її кваліфікації та категорії ("Б"), тобто виконав вимоги статті 492 КЗпП України частин 1 та 3 КЗпІІ України. Посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області не може бути запропонована ОСОБА_1 так як, не є вакантною, оскільки це буде суперечити нормам чинного законодавства. Окрім того, такі дії порушать законні права ОСОБА_2 , яку призначено на цю посаду. Крім того, законодавець наділив, зокрема, уповноважені органи дискреційними повноваженнями щодо пропонування працівникові іншої роботи на власний розсуд.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача під час розгляду справи по суті просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки повністю заперечив вимоги позивача.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 1 частини 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" № 4107-VI (тут і далі Закон України № 4107-VI у редакції, що діяла у спірний період), Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Статтею 6 частиною 1 вказаного Закону України № 4107-VI визначено, що Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Відповідно до пункту 1 Положення про представництво Фонду державного майна України у районі, місті, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15 травня 2012 року № 678, представництво Фонду державного майна України у районі, місті (далі - представництво) є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), який утворюється у разі необхідності Фондом і підпорядковується йому та відповідному регіональному відділенню Фонду (далі - регіональне відділення).

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, у спірний період перебувало у стані припинення у зв`язку з прийняттям Фондом державного майна України наказу № 232 від 06 березня 2019 року "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України", яким проведено реорганізацію Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області шляхом злиття трьох регіональних відділень - Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області, Регіональне відділення ФДМУ по Львівській області та створення на їх базі нового Регіонального відділення Фонду (Т.1 а.с.а.с. 34-36).

У відповідності до запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17 листопада 2020 року внесено запис за № 01602721 про припинення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області .

У відповідності до пункту 2 наказу Фонду державного майна України № 232 від 06 березня 2019 року "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України", Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків, зокрема, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області. Наявність правонаступництва враховується судом при вирішенні спору.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області від 14 березня 2019 року № 00079 затверджено План заходів, пов`язаних з реорганізацією Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (Т.1 а.с.а.с. 37-40).

Пунктом 4 Плану заходів передбачено, "Попередження персонально (під особистий підпис) працівників регіонального відділення про можливе наступне вивільнення".

Пункт 13 Плану заходів визначає, звільнення працівників регіонального відділення, в порядку переведення, до утвореного регіонального відділення.

У разі відмови від працевлаштування до утвореного регіонального відділення, працівники Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області підлягають звільненню (пункт 14 Плану заходів).

Судом встановлено, що у відповідності до наказу голови Фонду Державного майна України від 12 грудня 2008 року № 241-р ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області з 15 грудня 2008 року (Т.1 а.с. 22).

Наказом голови Фонду Державного майна України від 24 листопада 2014 року № 146-р ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області з 24 листопада 2014 року (Т.1 а.с. 23).

Листом від 11 квітня 2019 року № 10-09-7215 Фонд державного майна України звернувся до начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з проханням про надання пропозицій щодо переведення працівників регіональних відділень Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, які займають посади заступників начальників цих регіональних відділень (Т. а.с. 89).

Листом від 17 квітня 2019 № 01-001-00008 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях на адресу, Фонду надано пропозиції, відповідно до яких, зокрема, ОСОБА_1 вирішено запропонувати посаду заступника начальника управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (Т. 1 а.с.а.с. 93, 94).

Зокрема, згідно листа Фонду державного майна України від 18 квітня 2019 року № 10-09-7666 зазначено, що у зв`язку з утворенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області - Фонд державного майна України просить ознайомити з попередженням про наступне вивільнення працівників зазначених регіональних відділень, які займають посади начальників регіональних відділень, а також перших заступників та заступників начальників цих регіональних відділень (Т.1 а.с. 90).

18 квітня 2019 року позивача було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано для переведення вакантну посаду заступника начальника управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. Однак, позивач відмовилася від запропоновано посади (Т.1 а.с. 8).

Відповідач також вказує, що позивачу не було запропоновано переведення на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області, оскільки така не була вакантною і не може бути запропонована ОСОБА_1 , оскільки це буде суперечити чинному законодавству та порушить права ОСОБА_3 ..

Наказом Фонду державного майна України з кадрових питань особового складу від 23 квітня 2019 року № 115-р "Про призначення ОСОБА_2 " ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області з 24 квітня 2019 року (Т. 1 а.с. 85).

Зазначену посаду ОСОБА_2 було запропоновано 19 квітня 2019 року, яка, в свою чергу, погодилася щодо призначення її на запропоновану посаду (Т.1 а.с. 82).

Листом від 03 червня 2019 року № 10-09-10300 Фонд повторно направив на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях попередження про наступне вивільнення працівників Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області, які займають посади начальників регіональних відділень, а також перших заступників та заступників начальників цих регіональних відділень, зокрема першого заступника начальника Регіонального відділення Зонду державного майна України по Закарпатській області Катуни М.І., із проханням: у разі прийняття зазначеними працівниками рішення про призначення на запропоновані посади направити на адресу Фонду попередження про наступне вивільнення з відміткою про згоду та відповідні заяви; у разі відмови працівників від запропонованих посад надати не пізніше ніж за 5 днів до дати, що не перевищує двох місяців з моменту вручення попередження про наступне вивільнення, на адресу Фонду перелік всіх вакантних посад, наявних у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, що не запропоновані іншим працівникам (Т. 1 а.с.а.с. 87, 88).

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 13 червня 2019 року № 01-05-00592 надало перелік всіх вакантних посад, наявних у регіональному відділенні, що не запропоновані іншим працівникам (Т. 1 а.с.а.с. 91, 92).

Фонд листом від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 додатково до попередження про наступне вивільнення із запропонуванням посади заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами, враховуючи лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 13 червня 2019 року № 01-05-00592, запропонував ОСОБА_1 не запропоновані іншим працівникам вакантні посади (Т. 1 а.с.а.с. 43, 44).

26 червня 2019 року ОСОБА_1 повідомила, що не погоджується на призначення на жодну із запропонованих у листі Фонду від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 посад (Т. 1 а.са.с. 47, 97).

Листом від 26 червня 2019 року № 01-09-01402 Голова комісії з реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області надіслала на адресу Фонду державного майна України повідомлення позивача від 26 червня 2019, згідно якого позивач вказує, що не погоджується на призначення на жодну із запропонованих їй у листі від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 посад (Т.1 а.с.а.с. 45-47).

У зв`язку з чим, відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України "Про державну службу", Закону України "Про Фонд державного майна України", враховуючи лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області від 26 червня 2019 року № 01-09-01402, наказом Фонду з кадрових питань (особового складу) від 27 червня 2019 року № 260-р ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області з 27 червня 2019 року (Т. 1 а.с.а.с. 48, 86).

Згідно зі статтею 5 частиною 1 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII (тут і далі Закон України № 889-VIII в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби .

Статтею 43 частиною 1 пунктом 1 Закону України № 889-VIII визначено однією з підстав для зміни істотних умов державної служби ліквідацію або реорганізацію державного органу.

Відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України № 889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Як встановлено під час розгляду справи по суті та не заперечувалося сторонами, посада першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області відповідно до наказу Фонду від 06 березня 2019 року № 232 підлягала скороченню, що також виснується із попередження позивача про наступне вивільнення .

Статтею 87 частиною 3 Закону України № 889-VIII встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України "Про державну службу" допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, або якщо він відмовляється від такого переведення.

Згідно із статтею 2 частиною 1 пунктом 4 Закону України № 889-VIII посада державної служби - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу.

Посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців (стаття 6 Закону України № 889-VIII).

Згідно із статтею 36 частиною 3 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (стаття 40 частина 1 пункт 1 КЗпП України).

Відповідно до статті 40 частини 1 пункту 1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 40 частиною 2 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених і пункті 1 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 492 КЗпП України встановлено процедуру вивільнення працівників, зокрема у відповідності до статті 492 її частини 1 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

У відповідності до статті 492 частини 3 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Термін "зміни в організації виробництва і праці" використовується в статті 32 частині 3 32 та статті 40 пункті 1 40 КЗпП України, в якому йдеться про можливість розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із змісту цієї норми випливає, що змінами в організації виробництва і праці також є: ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Спірні правовідносини, які склались, зводяться до питання щодо правомірності наказу відповідача від 26 червня 2019 року № 260-р про звільнення позивача з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України № 889-VIII.

Однією з ґарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Виходячи із системного аналізу статті 40 частини 1пункту 1 та частини другої цієї статті КЗпП України, статті 492 КЗпП України з метою забезпечення цієї ґарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги статті 40 частини 2 статті 40, статті 492 частини 3 КЗпП України щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, а також неодноразово застосована Верховним Судом при розгляді цієї категорії справ. Також на це звернув увагу Верховний Суд ухвалюючи постанову у даній справі.

Як зазначалося вище, судом встановлено, що в результаті проведення реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області шляхом злиття з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та утворенням у результаті Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях скорочено посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, яку обіймала позивач.

Зі змісту попередження про наступне вивільнення, з яким позивачку ознайомлено 18 квітня 2019 року, встановлено, що відповідач запропонував позивачеві посаду заступника начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях як таку, що відповідає її кваліфікації та продуктивності праці.

У подальшому, після спливу двох місяців від дати видачі попередження про вивільнення, відповідач листом від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 запропонував позивачеві перелік із десяти вакантних посад, незапропонованих іншим працівникам, наявних у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

26 червня 2019 року позивач відмовилась від запропонованої посади заступника начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та інших запропонованих посад.

Під час розгляду справи по суті з`ясовано, що згідно листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 11 липня 2019 року № 01-11-01275, відповідно до штатного розпису Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях у період з 18 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року у Регіональному відділенні включно були наявними 142 посади, окрім двох: посади начальника регіонального відділення згідно з наказом Фонду державного майна України від 11 березня 2019 року № 53-р "Про призначення ОСОБА_4 " та посади заступника начальника регіонального відділення - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області, яка була вакантною по 23 квітня 2019 року відповідно до наказу Фонду державного майна України від 23 квітня 2019 року № 115-р "Про призначення ОСОБА_2 ".

Виходячи з аналізу вказаного листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях можна суд резюмує, що станом на дату попередження позивачки про наступне вивільнення, тобто 18 квітня 2019 року, посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області була вакантною, а відтак така посада могла бути запропонована й позивачеві.

Таким чином обов`язок відповідача, передбаченого статтею 492 частиною 3 КЗпП України, щодо пропонування працівнику всіх вакантних посад, які були наявними на момент попередження про звільнення та з`явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо на день звільнення, які працівник може обіймати відповідно до свої кваліфікації, не був виконаний по відношенню до позивача.

У разі коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби (посада першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях відповідно до протоколу засідання Комісії від 18 квітня 2019 року № 7 запропонована ОСОБА_5 , то пропонується інша робота (посади державної служби) у цьому державному органі.

Верховний Суд ухвалюючи судове рішення у справі № 360/23068/20 від 13 жовтня 2021 року зазначив, що у разі відсутності рівноцінної посади працівнику пропонується інша вакантна робота, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади.

А відтак позивача необхідно поновити на посаді, яка відповідає тій, з якої її було звільнено на підставі наказу Фонду державного майна України від 26 червня 2019 року № 360-р "Про звільнення ОСОБА_1 " і таке поновлення необхідно здійснити у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, яке є правонаступником Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській, про що зазначено вище.

Щодо оцінки можливості (неможливості) призначення позивача на посаду заступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області в розрізі переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 частини 1 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Аналізуючи вказану норму судом резюмується, що така норма повинна застосовуватися у випадку, коли має місце скорочення чисельності чи штату працівників, які займають одинакові посади і вирішується питання щодо скорочення не всіх посад, тобто, певна кількість посад залишається. Лише в цьому випадку може мати місце оцінка переважного права.

У спірному ж випадку була скорочена посада першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державна майна України по Закарпатській області, ця посада була єдиною в реорганізованій установі. Посада заступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області є новою посадо, яка була створена у зв`язку із реорганізацією Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області шляхом злиття трьох регіональних відділень - Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області, Регіональне відділення ФДМУ по Львівській області та створення на їх базі нового Регіонального відділення Фонду.

Таким чином судом резюмується, що позивач не була наділена переважним правом зайняття (призначення на посаду) посади заступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській. А відтак відсутня й необхідність здійснювати порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці.

Відповідно до статті 235 частини 1 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено зі служби, тому позивач підлягає поновленню.

Щодо дати з якої необхідно поновити позивача, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до оскарженого наказу відповідача позивача було звільнено з роботи 27 червня 2019 року, тобто дата звільнення 27 червня 2019 року вважається останнім робочим днем позивача. А відтак з 28 червня 2019 року у позивача почався вимушений прогул. Таким чином суд вважає, що необхідно поновити позивача саме з 28 червня 2019 року, оскільки позивач вважається таким, що 27 червня 2019 року був на роботі.

Відповідно до статті 235 частини 2 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року у справі №320/2374/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16 вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Таким чином, відповідно до державних гарантій за увесь час працівник, права якого були порушені роботодавцем, має безумовне право на отримання заробітної плати.

Тому сума стягнення середнього заробітку за час за вимушеного прогулу не повинна обмежуватись позивачу не більш як за один рік, оскільки у вини позивача у розгляді справи протягом тривалого періоду часу немає, доказів вчинення ним дій, спрямованих на затягування розгляду справи, матеріали справи не містять.

У відповідності до статті 27 частини 1 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", зокрема у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (Далі по тексту Постанова № 100).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 Постанови № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як зазначено в пункті 8 абзаці 1 Постанови № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки № 10-09-05595 від 29 вересня 2020 року нарахована заробітна плата позивача у квітня 2019 року та травні 2019 року становила відповідно 8295 грн та 16590 грн. Кількість робочих днів становили по 32 робочих дні. Фактично позивачем у квітня 2019 року відпрацьовано 10 робочих дні, а у травні 2019 року фактично відпрацьовано позивачем 22 робочих дні (Т. 2 а.с. 127).

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 777 грн 66 копійок: 8295 +16590=24885 грн / 32 (фактично відпрацьовані робочі дні у квітні та травні 2019 року) = 777,66 грн.

Судом встановлено, що позивача було звільнено з посади 27 червня 2019 року, а тому останнім днем роботи позивача є 27 червня 2019 року, тобто дата звільнення 27 червня 2019 року вважається останнім робочим днем позивача. А відтак з 28 червня 2019 року у позивача почався вимушений прогул.

Відповідно до статті 6 частини 6 вказаного Закону, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2018 року № 78/0/206-18 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 28 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає 130 робочих днів.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу за 2020 складає 251 робочий день.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу за 2021 складає 250 робочих днів.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 19 серпня 2021 року № 47-03/520 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу за 2022 складає 249 робочих днів.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався, і діє до цього часу.

Згідно із статтею 1 частинами 2, 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", від 15 березня 2022 року № 2136-IX, який набрав чинності 24 березня 2022 року, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 01 січня 2023 року по 19 вересня 2023 року складає 186 робочих днів відповідно до розрахунку за нормами тривалості робочого часу за п`ятиденного робочого тижня із двома вихідними в суботу та неділю, з урахуванням приписів статті 6 частини 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136- IX щодо не застосування на час дії воєнного стану норм трудового законодавства, що встановлюють святкові і неробочі дні, а саме: за січень 2023 року 22 робочих днів, за лютий 2023 року 20 робочих днів, за березень 2023 року 23 робочих днів, за квітень 2023 року 20 робочих днів, за травень 2023 року 23 робочих днів, за червень 2023 року 22 робочих днів, за липень 2023 року 21 робочих днів, за серпень 2023 року 20 робочих днів, за вересень 2023 року 13 робочих днів.

Таким чином, загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 28 червня 2019 року по 19 вересня 2023 року складає 1066 робочих днів.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 28 червня 2019 року по 19 вересня 2023 року складає 1066 робочих днів, а загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28 червня 2019 року по 19 вересня 2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 828985,56 грн (1066*777,66).

Відповідно до статті 371 частини 1 пунктів 2, 3 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, в даній справі суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць в розмірі 16330,78 грн. та поновлення з 28 червня 2019 року в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях на посаді, яка відповідає тій, з якої ОСОБА_1 звільнено.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, будинок 18/9, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 60, ), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Січових Стрільців, будинок 3, ) про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 26 червня 2019 року № 360-р "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 28 червня 2019 року в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Січових Стрільців, будинок 3, ) на посаді, яка відповідає тій, з якої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звільнено на підставі наказу Фонду державного майна України від 26 червня 2019 року № 360-р "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Січових Стрільців, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 828985,56 (вісімсот двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 56 копійок) грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 28 червня 2019 року в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Січових Стрільців, будинок 3, ) на посаді, яка відповідає тій, з якої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звільнено на підставі наказу Фонду державного майна України від 26 червня 2019 року № 360-р "Про звільнення ОСОБА_1 " та стягнення з Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, будинок 18/9, ) на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 16330,78 (шістнадцять тисяч триста тридцять гривень 78 копійки) грн підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 20 вересня 2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 02 жовтня 2023 року.

СуддяС.Є. Гаврилко