Справа № 520/24640/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
про повернення позовної заяви
04 жовтня 2023 року м. Харків
Зі змісту та доводів позову вбачається, що заявник проходив публічну службу в органах Державної служби України з надзвичайних ситуацій у правовому статусі особи начальницького складу служби цивільного захисту, позаяк позивач посилається на Статут несення внутрішньо-караульної служби.
Також із змісту та доводів позову вбачається, що заявник 24.02.2022р. припинив проходження публічної служби.
Доводи заявника з приводу причин такого припинення суд змушений визнати юридично неспроможними, адже станом на 24.02.2022р. видання суб"єктом владних повноважень наказу про надання публічному службовцю відпустки за власний рахунок без збереження заробітної плати без попереднього отримання від такої особи письмової заяви є об"єктивно неможливим.
Також станом на 24.02.2022р. з огляду на положення ст.ст.25, 26 Закону України "Про відпустки" було об"єктивно неможливим видання суб"єктом владних повноважень наказу про надання публічному службовцю безтермінової відпустки за власний рахунок без збереження заробітної плати.
За викладеними у позові доводами заявник почав опікуватись станом власних прав та інтересів у сфері проходження публічної служби у спосіб звернення до відповідача 17.04.2023р., 18.04.2023р., 25.04.2023р., 03.07.2023р., 22.08.2023р.
Тому ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2023р. позов було залишено без руху через наявність недоліків за ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України.
Окрім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2023р. позов було залишено без руху також через наявність недоліків, адже усупереч п.4 ч.4 ст.160, п.5 ч.5 ст.160, п.9 ч.5 ст.160, ч.7 ст.161 КАС України текст позову не містить реквізитів індивідуального правового акту суб"єкта владних повноважень про припинення публічної служби заявника, копії індивідуального правового акту суб"єкта владних повноважень про припинення публічної служби заявника, календарної дати поновлення заявника на посаді пожежного рятувальника ДПРЧ №5 Московського району міста Харкова; розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
26.09.2023р. позивач подав до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду та про витребування низки доказів, серед яких згадано усі розпорядчі документи за період 23.02.2023р.-05.09.2023р. без конкретизації жодних реквізитів.
Вирішуючи питання про усунення недоліків в оформленні позову та наявності підстав для прийняття позову до розгляду, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Позов до суду було подано 05.09.2023р. згідно відбитку штепмелю установи поштового зв`язку на конверті, у якому позов 06.09.2023 р. надійшов до суду.
Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуального права чи обов`язку.
Строк звернення до суду у спірних правовідносинах встановлений ч.5 ст.122 КАС України, складає 1 місяць і обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушене право або повинна була дізнатися про порушене право.
У спірних правовідносинах цей строк не міг бути невідомий заявникові, позаяк встановлений прийнятим та офіційно оприлюдненим актом права - Кодексом адміністративного судочинства України.
При цьому, суд зважає, що у спірних правовідносинах суб"єкт владних повноважень не мав обов"язку доводити до відома позивача наі положень КАС України, ані положень будь-яких інших законів чи підзаконних нормативно-правовоих актів, котрі були доведені до відома учасників суспільних відносин у спосіб офіційного оприлюднення.
За змістом та доводами позову заявник припинив виходити на публічну службу - 24.02.2022р.
Використані у якості поважних причин доводи припинення проходження публічної служби визнаються судом юридично неспроможними, бо не передбачені у якості таких чинним національним законом України та тривали понад проміжок часу у півтора роки.
Отже, з 24.02.2022р. заявник не міг не усвідомлювати факту виникнення у суб"єкта владних повноважень правових підстав для видання розпорядчого документа про припинення публічної служби.
Згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду та стосовно належності оформлення позову.
Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.
Докази існування цих обставин відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.
Отже, на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд досліджує та оцінює саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.
Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження доводу з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.
Проте, ані у позові, ані у поданому на виправлення недоліків позову процесуальному документі заявником не викладено жодних юридично спроможних аргументів та не подано жодних доказів існування об`єктивних перепон/перешкод (істотних труднощів чи значних ускладнень) для вчинення процесуальної дії з подачі позову до суду в частині згаданих вище вимог у межах строку згідно з ч.5 ст.122 КАС України.
Оскільки у межах спірних правовідносин заявник не подав доказів проведення розумної та обачливої поведінки відносно опікування власними правами у сфері проходження публічної служби, а натомість вдався до з"ясування власного правового статусу як діючого публічного службовця по минуванню строку у понад 1 рік від дати припинення виходу на публічну службу, то суд не знаходить в матеріалах позову підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.
Тому недоліки в оформленні позову за ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України слід кваліфікувати у якості невиправленого (неусунутого).
Окрім того, суд повторно наголошує, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2023р. позов було залишено без руху також через наявність недоліків, адже усупереч п.4 ч.4 ст.160, п.5 ч.5 ст.160, п.9 ч.5 ст.160, ч.7 ст.161 КАС України текст позову не містить реквізитів індивідуального правового акту суб"єкта владних повноважень про припинення публічної служби заявника, копії індивідуального правового акту суб"єкта владних повноважень про припинення публічної служби заявника, календарної дати поновлення заявника на посаді пожежного рятувальника ДПРЧ №5 Московського району міста Харкова; розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ці недоліки в оформленні позову не були усунуті заявником.
Відтак, у межах даної справи заявником усупереч ч.1 ст.5 та п.4 ч.5 ст.160 КАС України фактично не сформульовано змісту позовних вимог відносно конкретного рішення, конкретної дії, конкретної бездіяльності суб"єкта владних повноважень як предмета судової перевірки адміністративного суду за критеріями ч.2 ст.2 КАС України.
Суд не може розпочати відправлення правосуддя не невизначеними і неконкретизованими вимогами до суб"єкта владних повноважень.
Згідно з п.1 ч.4 ст.169 КАС України позов підлягає поверненню, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про наявність підстав для повернення позову заявникові.
Доказів постійного та безперервного існування суттєвих або істотних проблем медичного характеру на протязі проміжку часу у понад 1 рік матеріали позову не містять.
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
1.Викладені в заяві від 25.09.2023р. причини пропуску строку звернення до суду - визнати неповажними.
2.Клопотання від 25.09.2023р. про поновлення пропущеного строку звернення до суду - залишити без задоволення.
4.Позов - повернути заявникові.
5.Роз"яснити, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню у порядку, встановленому законом.
6.Роз"яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати принйяття.
Суддя А.В. Сліденко