Справа № 120/2340/21-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

02 жовтня 2023 р. Справа № 120/2340/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Наталії Володимирівни,

за участю

секретаря судового засідання Ридванської Наталії Борисівни

представника Кравчука Сергія Олександровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву державного виконавця про зміну способу виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної ради про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.05.2021 позовну заяву задоволено. Зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки. Зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року скасовано в частині зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. В іншій частині залишено без змін.

18.05.2023 та 22.05.2023 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчі листи по справі №120/2340/21-а.

11.08.2023 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надіслав заяву, у якій просить суд змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023 виданого Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України відповідної суми коштів (20977,12 грн) у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

11.08.2023 представник Апарату Верховної Ради України надав пояснення, у яких вказує, що державний виконавець маніпулює положеннями підзаконних актів для тлумачення положень ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на власний розсуд. Просить суд змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа №71987831/6-20.1 від 01.08.2023 виданого Вінницьким окружним адміністративним судом шляхом, зобов`язання Державної казначейської служби України, виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки, сума якої становить: за 4 календарні дні - 646 грн. 72. коп.; за 107, 5 календарних днів - 20330 грн. 40. коп. за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою.

18.08.2023 представник Державної казначейської служби України надав пояснення на заяву державного виконавця, у якій вказує, що у разі надходження виконавчих документів про стягнення коштів з боржників, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, останні мають, визначену законодавством України, можливість вжити заходів щодо безспірного списання коштів з рахунків боржників. Водночас, якщо суд вважатиме за можливе змінити спосіб виконання рішення у справі №120/2340/21-а ,то на думку Казначейства, відповідна ухвала має передбачати стягнення на користь позивача чітко встановленої суми коштів з конкретного боржника, що обслуговується у Казначейства.

Ухвалою суду від 05.09.2023 заяву державного виконавця про призначено до розгляду у судовому засіданні.

18.09.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій вона вказує, що у зв`язку з військовими діями на території України знаходиться за межами держави та просить суд захистити її права.

20.09.2023 представник Апарату Верховної Ради України подала клопотання, у якому просить суд відкласти розгляд заяви на іншу дату.

28.09.2023 представник Апарату Верховної ради України подала клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 29.09.2023 клопотання представника Апарату Верховної Ради України про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

У судовому засіданні представник Державної казначейської служби України не заперечував проти задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення.

Відповідач та позивач у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з частиною 2 статті 378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши зміст заяви про встановлення порядку виконання судового рішення та додані до неї матеріали, судом встановлено наступне.

На виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №71987831 з примусового виконання виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Відповідно до статей 3, 4, 27, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 09.06.2023 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття провадження.

Апарат Верховної Ради України листом від 21.06.2023 №8431-1-23 повідомив про виконання рішення в частині нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та долучено розрахунки компенсації, розмір якої становить: за 4 календарних дні 646, 72 грн, за 107 календарних дні 20330,40 грн.

Також вищезазначеним листом повідомлено про неможливість виконання вимог виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023 в частині виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки зазначаючи, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Визначаючись щодо заяви про встановлення порядку виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Як уже зазначалось судом вище, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/2340/21-а від 27.05.2021 ОСОБА_1 нараховано 20 977,12 грн. Проте, вказану суму не виплачено.

Отже, суд, дослідивши надані заявником та наявні в матеріалах справи докази, зазначає, що останні свідчать про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у справі №120/2340/21-а та підтверджують відсутність у відповідача можливості виплатити нараховану, однак не виплачену суму у розмірі 20 977,12 грн.

Частиною 1 статті 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).

Положеннями частин 2, 3 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно із статтею 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" №4901-VI від 05.06.2012 року, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Разом з тим, суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх висновках неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав і забезпечення їхньої примусової реалізації, не відповідає положенням Конвенції та, відповідно, завданню адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, від 16 лютого 2023 року по справі №640/16326/20.

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Стаття 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Казначейством), в межах бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень, на які поширюється дія зазначеного Закону про гарантії, регламентований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників" № 845 від 03.08.2011 (далі - Порядок №845).

Так, абзацом десятим пункту 25 Порядку № 845 передбачено, що в разі наявності в боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за такою бюджетною програмою.

При цьому, положення пунктів 28-34 Порядку №845 застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми у разі наявності асигнувань за такою програмою, достатніх для виконання виконавчого документа.

Отже, виконання рішення суду в даній справі, в частині нарахованої, однак не виплаченої суми у розмірі 20 977,12 грн., може здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів" Державною казначейською службою України, у випадку, якщо така сума є безспірною.

Як уже встановлено судом, нарахована сума у розмірі 20 977,12 грн, що залишається невиплаченою є безспірною.

Отже, встановивши наявність ускладнень виконання рішення суду від 27.05.2021 у справі №120/2340/21-а, безспірність суми, що нарахована, однак не виплачена, з метою забезпечення реального виконання судового рішення і ефективного захисту прав позивача, суд дійшов переконання встановити наступний спосіб і порядок виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №120/2340/21-а в частині зобов`язання Апарату Верховної Ради України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України суми коштів у розмірі 20 977,12 грн (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 12 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Верховної Ради України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка В.А. про зміну способу та порядку виконання рішення суду підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 229, 246, 248, 256, 370, 378 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка В.А. про зміну способу та порядку виконання рішення суду задовольнити.

Змінити спосіб та порядок виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №120/2340/21-а в частині зобов`язання Апарату Верховної Ради України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України суми коштів у розмірі 20 977,12 грн (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 12 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Верховної Ради України.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 05.10.2023.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна