Справа № 640/1017/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1017/21 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Управління правового забезпечення Служби безпеки України Лахвацького Олександра Петровича, третя особа - Служба безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління правового забезпечення Служби безпеки України від 10.12.2020 №27-ос/дск.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з липня 2004 року проходив службу в Службі безпеки України, а з липня 2015 року по листопад 2020 року - на посаді начальника 4 служби Управління правового забезпечення Служби безпеки України.

На виконання вказівки начальника Управління правового забезпечення Служби безпеки України т.в.о. начальника 1 відділу 4 служби УПЗ СБ України підполковником юстиції Денисом Скрипніковим проведено інвентаризацію справ, представництво та самопредставництво в яких здійснюється співробітниками 1 відділу 4 служби УПЗ, результати якої викладені у довідці від 09.12.2020 (т. 1 а.с. 70).

Під час інвентаризації виявлено, що:

- 9 судових справ, розгляд яких триває у судах, не закріплені за співробітниками 1 відділу 4 служби, у зв`язку з чим з липня 2020 року представництво та самопредставництво інтересів СБУ за цими справами не здійснювалось, хід їх розгляду не контролювався (всупереч вимогам статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника 4 служби УПЗ, затвердженої начальником Управління 16.10.2015 №16/5388);

- 4 номенклатурні справи, до яких долучаються документи щодо контролю діяльності юридичних структур регіональних органів стосовно представництва та самопредставництва інтересів СБУ, з липня 2020 року не закріплені за співробітниками 1 відділу 4 служби, у зв`язку із не визначенням за співробітниками підрозділу кураторських функцій щодо юридичних структур регіональних органів (всупереч вимогам статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника 4 служби УПЗ, затвердженої начальником Управління 16.10.2015 №16/5388);

- у 21 судовій справі за позовами фізичних осіб до СБУ щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учасникам бойових дій відсутня правова позиція СБУ стосовно пред`явлених до неї позовів, у зв`язку з чим суди здійснювали розгляд цих справ за наявними у суду матеріалами, без урахування позиції СБУ та, як наслідок, ухвалили впродовж 2020 року рішення не на користь СБУ (всупереч вимогам статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника 4 служби УПЗ, затвердженої начальником Управління 16.10.2015 №16/5388);

- наявні документи, що датуються 2018 та 2019 роками, згідно з якими у СБУ існують правові підстави для подання до суду позовів про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі трьох колишніх військовослужбовців СБУ, які до цього часу не подані (всупереч вимогам статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника 4 служби УПЗ, затвердженої начальником Управління 16.10.2015 №16/5388);

- більше 40 судових справ, які після звільнення ОСОБА_3 в порушення вимог діловодства не були закріплені за іншими співробітниками УПЗ (всупереч вимогам статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника 4 служби УПЗ, затвердженої начальником Управління 16.10.2015 №16/5388).

Про результати проведеної інвентаризації начальником 4 служби УПЗ СБ України підполковником юстиції Оленою Кривонос було повідомлено начальника УПЗ СБ України полковника юстиції Олександра Лахвацького рапортом від 09.12.2020 №16/5948 (т. 1 а.с. 69).

У вказаному рапорті зазначено, що за результатами інвентаризації виявлено порушення, які полягають у:

- наявності документів, по яким не визначено виконавців після звільнення з УПЗ співробітників, які здійснювали опрацювання цих документів;

- не поданні до суду відзивів СБУ та, як наслідок, розгляд судами справ за наявними матеріалами, що окрім іншого унеможливило ухвалення рішень на користь СБУ;

- не вжитті заходів щодо захисту майнових прав СБУ, зокрема, не поданні позовів про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі трьох колишніх військовослужбовців СБУ.

Указані недоліки, як зазначено у рапорті, є наслідком неналежного виконання полковником юстиції ОСОБА_1 , який з середини 2015 року по 13.11.2020 перебував на посаді начальника 4 служби УПЗ, посадової інструкції начальника 4 служби УПЗ, затвердженої начальником Управління 16.10.2015 №16/5388, в частині керівництва, організації, координації та контролю діяльності особового складу служби; організації діяльності та здійснення загального контролю за: успішним виконанням 4 службою завдань; внутрішнім порядком у цьому підрозділі; своєчасністю виконання особовим складом служби документів та додержання ним процесуальних строків.

У зв`язку з наведеними обставинами наказом начальника Управління правового забезпечення Служби безпеки України від 10.12.2020 №27-ОС/дск «По особовому складу» (т. 1 а.с. 66) за порушення військової дисципліни, що виразилось у невиконанні вимог статті 4 (в частині обов`язку кожного військовослужбовця неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів) Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11 (в частині обов`язку сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок), 16 (в частині обов`язку виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, неналежне виконання посадових обов`язків, викладених у Посадовій інструкції начальника 4 служби Управління правового забезпечення, затверджених начальником УПЗ 16.10.2015 №16/5388, в частині керівництва, організації, координації та контролю діяльності особового складу служби; організації діяльності та здійснення загального контролю за: успішним виконанням 4 службою завдань; внутрішнім порядком у цьому підрозділі; своєчасністю виконання особовим складом служби документів та додержанням ним процесуальних строків, з урахуванням інформації, викладеної у рапорті начальника 4 служби Управління правового забезпечення від 09.12.2020 №16/5948, відповідно до пункту «б» статті 48, статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено догану полковнику юстиції ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Управління за посадою начальника служби; наказ оголосити в порядку, передбаченому статтею 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Із вказаним наказом позивач ознайомився 14.12.2020, що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 67).

Не погоджуючись із вказаним наказом та стверджуючи про його протиправність, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач допустив неналежне виконання своїх посадових обов`язків, що свідчить про обґрунтованість спірного у цій справі наказу, який містить відомості про відповідні факти та прийнятий у межах строків притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, а проведення службового розслідування у такому випадку не є обов`язковим.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що всупереч висновків суду оскаржуваний наказ не містить конкретизації вчинених позивачем порушень у розрізі відповідних вимог нормативних актів та ґрунтується на положенням нечинної посадової інструкції. Підкреслює, що суд безпідставно зробив висновок про порушення позивачем норм ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, адже їх положення не були покладені в основу спірного індивідуального акту. Наголошує, що інвентаризація була проведена одноосібно всупереч вимог ст. 63 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Заважує, що у випадку нанесення шкоди державі проведення службового розслідування є обов`язковим.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Відповідно до частин 1, 4 указаного Статуту він визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно (стаття 11 Статуту).

Приписи ст. 13 Статуту визначають, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Приписами ст. 4 Дисциплінарного статуту закріплено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно п. «б.» ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, догана.

Положеннями ст. 83 та ст. 84 Дисциплінарного статуту передбачено, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок стосовно військовослужбовців Служби безпеки України затверджено наказом Центрального управління Служби безпеки України від 04.02.2016 №45 (далі - Інструкція №45).

Згідно п. 1 розд. І указаної Інструкції остання визначає підстави, порядок призначення та проведення службових розслідувань і службових перевірок стосовно військовослужбовців Служби безпеки України (далі - СБУ), оформлення таких розслідувань та перевірок і прийняття за ними рішень.

Відповідно до п. 4 розд. І Інструкції №45 службове розслідування (службова перевірка) не проводиться, якщо обставини вчинення правопорушення (час, місце, спосіб тощо), а також причини та умови, що сприяли його вчиненню, встановлено або встановлюються під час іншого службового розслідування, службової перевірки, аудиту, інвентаризації, здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. При цьому, проведення службового розслідування не є обов`язковою умовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У свою чергу, обов`язковою передумовою для накладення дисциплінарного стягнення є порушення військової дисципліни або громадського порядку.

Як було встановлено раніше, з дисциплінарне стягнення у вигляді догани було застосовано до позивача за невиконання останнім вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту (в частині обов`язку кожного військовослужбовця неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів), ст. ст. 11, 16 Статуту (в частині обов`язку сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, в частині обов`язку виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою) та неналежне виконання посадових обов`язків, викладених у посадовій інструкції начальника 4 служби Управління правового забезпечення, затвердженої начальником УПЗ 16.10.2015 №16/5388, в частині керівництва, організації, координації та контролю діяльності особового складу служби; організації діяльності та здійснення загального контролю за: успішним виконанням 4 службою завдань; внутрішнім порядком у цьому підрозділі; своєчасністю виконання особовим складом служби документів та додержанням ним процесуальних строків, з урахуванням інформації, викладеної у рапорті начальника 4 служби Управління правового забезпечення від 09.12.2020 №16/5948.

Указані порушення згідно згаданого рапорту та матеріалів інвентаризації полягають у:

- наявності документів, по яким не визначено виконавців після звільнення з УПЗ співробітників, які здійснювали опрацювання цих документів;

- не поданні до суду відзивів СБУ та, як наслідок, розгляд судами справ за наявними матеріалами, що окрім іншого унеможливило ухвалення рішень на користь СБУ;

- не вжитті заходів щодо захисту майнових прав СБУ, зокрема, не поданні позовів про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі трьох колишніх військовослужбовців СБУ.

Відповідно до ст. 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до посадової інструкції начальника 4 служби Управління правового забезпечення Служби безпеки України, затвердженої начальником УПЗ СБУ О. Єрмаковим 16.10.2015 (ДСК), з якою позивач ознайомлений 30.10.2015 (т. 1 а.с. 72), начальник 4 служби, здійснює організацію, координацію та контроль в СБУ діяльності із представництва інтересів СБУ в адміністративних, цивільних та господарських судах, в органах державної виконавчої служби, Казначействі України та його територіальних органах у зв`язку з виконанням ними ухвалених цими судоми рішень, надання правової і методичної допомоги підрозділам Центрального управління СБУ з питань досудового врегулювання спорів, перевірки на відповідність чинному законодавству проектів претензій, які пред`являються від імені СБУ, та їх погодження; організовує діяльність та здійснює загальний контроль за: успішним виконанням 4 службою завдань; обґрунтованістю, умотивованістю і відповідністю законодавству проектів актів і документів, що готуються особовим складом служби або за її участю; військовою дисципліною, морально-психологічним станом особового складу служби; внутрішнім порядком у цьому підрозділі; своєчасністю виконання особовим складом служби документів та додержанням ним процесуальних строків.

Аналогічні норми закріплені й у посадовій інструкції начальника 4 служби Управління правового забезпечення, з якою позивач ознайомився 29.06.2016 (т. 1 а.с. 146). Крім того, обов`язок начальника 4 служби Управління правового забезпечення з керівництва, організації, координації та контролю діяльності особового складу служби закріплений й у посадовій інструкції від 30.10.2019 (т. 1 а.с. 205-206).

Тобто, як правильно підкреслено судом першої інстанції, починаючи з жовтня 2015 року по дату виникнення спірних відносин позивач був обізнаний із своїми посадовими обов`язками, які повинен був виконувати у з урахуванням вимог ст. 28 Статуту та ст. 5 Дисциплінарного статуту.

Проте, як свідчать матеріали справи та було правильно підкреслено судом першої інстанції, за результатами інвентаризації були виявлені порушення, які полягають у: наявності документів, по яким не визначено виконавців після звільнення з УПЗ співробітників, які здійснювали опрацювання цих документів; не поданні до суду відзивів СБУ та, як наслідок, розгляд судами справ за наявними матеріалами, що окрім іншого унеможливило ухвалення рішень на користь СБУ; не вжитті заходів щодо захисту майнових прав СБУ, зокрема, не поданні позовів про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі трьох колишніх військовослужбовців СБУ.

При цьому, обов`язок організації, координації та контролю в СБУ діяльності із представництва інтересів СБУ в адміністративних, цивільних та господарських судах покладено саме на позивача.

Указані недоліки, відповідно до репорту від 09.12.2020 №16/5948, є наслідком неналежного виконання ОСОБА_1 , який з середини 2015 року по 13.11.2020 перебував на посаді начальника 4 служби УПЗ, зокрема, посадової інструкції начальника 4 служби УПЗ, затвердженої начальником Управління 16.10.2015 №16/5388. У свою чергу, на переконання судової колегії, зазначення в оскаржуваному наказі посилання лише на посадову інструкцію від 16.10.2015 №16/5388 жодним чином не спростовує факт відсутності у діянні позивача дисциплінарного проступку, оскільки, як було встановлено вище, посадові інструкції посади, яку обіймав ОСОБА_1 , суттєвих змін не зазнали.

Матеріали справи також містять перелік справ, які не закріплені за співробітниками УПЗ (4 служби), з яких 13 справ без інвентарного номеру - це документи з питань представництва інтересів СБУ в суді, 44 номенклатурні справи, які обліковуються за особою, звільненою 03.08.2020 та знайдені у шафі верхнього одягу в кабінеті позивача, 2 справи - документальні матеріали, 2 справи - документи з питань дотримання норм законодавства, вирішення конфліктів, спорів та інших правових питань (т. 1 а.с. 71-72).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо обґрунтованості оскаржуваного наказу, відповідність викладених у ньому мотивів тим висновкам, яких дійшов відповідач, відповідність застосованого виду дисциплінарної відповідальності тим підставам, що викладені у наказі.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно ухвалою від 17.05.2022 відмовив у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, які, на переконання ОСОБА_1 , підтверджують обґрунтованість його доводів щодо відсутності порушень службової дисципліни під час проходження служби на посаді начальника 4 служби управління правового забезпечення, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як правильно зауважив суд, всупереч ч. 5 ст. 77 та п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України, доказів неможливості надання таких документів самостійно чи перешкоджання відповідачем в їх отриманні позивачем матеріали справи не містять.

Твердження апелянта про те, що оскаржуваний наказ не містить конкретизації, у чому полягає дисциплінарне порушення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки досліджений вище зміст спірного індивідуального акта дозволяє зробити висновок щодо причин та передумов його прийняття.

З приводу доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем порядку проведення інвентаризації, передбаченого ст. 63 Статуту, колегія суддів зазначає, що вимоги указаної статті стосуються правил інвентаризації майна і техніки підрозділу (служби), до яких справи та номенклатурні матеріали не належать. Відтак посилання апелянта на необхідність проведення інвентаризації шляхом створення комісії шляхом видання відповідного наказу та фіксації результатів інвентаризації в акті чи інвентаризаційних відомостях є помилковим.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що у випадку встановлення фактів нанесення збитків Службі безпеки України відповідач повинен був обов`язково призначити службове розслідування в силу абз. 2 п. 2 розд. ІІ Інструкції №45, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно п. 3 розд. І указаної Інструкції у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (грудень 2020 року), дія цієї Інструкції не поширюється на службові розслідування і перевірки стосовно державних службовців, за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди, вчинення правопорушень у сфері охорони державної таємниці, розслідування нещасних випадків з військовослужбовцями СБУ, аварій та пожеж на об`єктах СБУ, епідеміологічних розслідувань, порядок проведення яких визначається законодавством.

Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено строк накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, який пролонгується на кількість днів перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Проте, зазначена стаття не містить обмежень щодо накладення дисциплінарного стягнення у період перебування військовослужбовця у відпустці чи на лікарняному.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи позивача щодо неможливості застосування до нього дисциплінарного стягнення у період перебування на лікарняному.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду у постановах від 15.04.2020 у справі №822/1120/17, від 20.11.2019 у справі №826/6686/16, від 07.07.2020 у справі №120/915/19-а та від 22.07.2020 у справі №554/9493/17, колегія суддів вважає помилковими. Так, у справі № 554/9493/17 Верховним Судом застосовувалися норми Кодексу законів про працю України, які спірні правовідносини не регулюють. Обставини справи №120/915/19-а є повністю відмінними від справи, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду. У справі №826/6686/16 Верховний Суд зробив висновок щодо застосування положень ст. 87 Дисциплінарного статуту, яка на час виникнення спірних у цій справі правовідносин зазнала змін. У справі №822/1120/17 висновки суду касаційної інстанції стосувалися проходження військової служби в органах Державної прикордонної служби України, а не Служби безпеки України, і, на відміну від справи №640/1017/21, у згаданій справі проводилося службове розслідування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.